126 M. MESIĆ, 
kao jamstvo naime za dobre odnošaje naprama susjedom na sjeveru, 
s kojimi je i hrvatska država navlastito naprama težnjam njemačke 
carevine jednake interese imala. 
Tako se stvari razvijajući dodje napokon do toga, te je Zvoni- 
mir bio sa svih strana označivan kao onaj, koji bi imao zasjesti 
na kraljevski priestol. Zato, kada se je sastao sabor, prije prvih 
dana mjeseca listopada 1076, da novoga kralja izabere, bješe Zvo- 
nimir jednoglasno od sabranoga svećenstva i puka kraljem iza- 
bran. 
Izborom tim vladaocem hrvatskim učinjen, stade Zvonimir odmah 
vršiti vladalačka prava; ali se nenazva odmah kraljem, nego samo 
vojvodom hrvatskim i dalmatinskim, onako isto, kao što je i šura 
njegov Gejza, potisnuvši prije dvie godine Salamuna kralja, te pri- 
mivši uslied toga vlast vladalačku u svoje ruke, s prva primio bio 
naslov vojvode a ne kralja ugarskoga, te se je kraljem istom onda 
nazvao, kada je bio vjenčan krunom, dobivenom od cara iztočno- 
rimske carevine. 
I Zvonimirovo kraljestvo poteče istom od krunitbe njegove, 
samo što on nije za taj čin potrebito sudjelovanje potražio u Cari- 
gradu u cara tadanjega Mihaila VII. Razkrstivši se Zvonimir po- 
svema s politikom predšastnika svojih na priestolu hrvatskom, koji 
su nastupajući vladu u iztočno-rimskoga cara tražili investituru kao 
potvrdu časti svoje, te potrgavši i one krhke sveze, u kojih se je 
još i za Kresimira izražavalo njeko slabahno priznavanje vrhov- 
ničtva byzantinskoga, obrati se odlučno k zapadu i zaiska u Gr- 
gura VII. investituru i predaju znakova kraljevskoga dostojanstva. 
Što je tražio, to je i postigao. Prvih dana, a svakako prije 9. 
dana mjeseca listopada g. 1076 podieli mu od pape Grgura s bi- 
skupom Faleoinom odaslan; poslanik opat Gebizon u solinskoj crkvi 
sv. Petra u sjajnom sboru naroda investituru, vjenčavši ga krunom, 
koja je riesila glavu predšastnika njegovih, kraljeva hrvatskih, i 
predavši mu stieg, mač i žezlo, kao i ostale znakove dostojanstva 
kraljevskoga. 
Grgur VIL, koji je bio svoju pozornost na Hrvatsku svratio, kao 
što smo vidjeli, odmah na početku svoga pontifikata, još se je više 
na nju osvrtao, kada joj je imao biti dan novi kralj. Tada je na 
to smierala njegova težnja, da na priestol hrvatski zasjedne čovjek, 
koji bi bio voljan posvema pristati uz one misli, po kojih je on 
namjeravao urediti odnošaje medju duhovnom i svjetovnom vlasti u 
obće, i napose jošte medju predstavnikom najviše duhovne vlasti i 
