DIMITAR ZVONIMIR. 121 
vladari svjetovnimi. Kao što je pako u obće ina sve strane radio, 
da te svoje misli u život privede, tražio im je put utrti u Hrvatsku 
tim većom revnosti, što je jasno pojimao veliku važnost te zemlje 
već po položaju njezinu, uslied koga je mogla biti upotriebljena 
kao znatan faktor u većoj kojoj akciji budi prama zapadnomu ili 
iztočnomu svietu. 
S uspjehom svoga nastojanja na toj strani mogaše biti Grgur 
posvema zadovoljan. Novi po poslaniku njegovu okrunjeni hrvatski 
kralj položi prigodom krunitbe svoje svečanu zakletvu, kojom se 
je ne samo na to obvezao, da će vršiti one dužnosti, kojim se je 
svaki kršćanski vladar podlagao, nego je nadalje obećao, da će 
vlasti svojom i tomu pripomoći, da se u državi njegovoj točno drže 
one uredbe, što ih je crkva svojim djelovanjem već prije bila po- 
čela izvadjati, a tako isto i one, što ih je upravo to vrieme osobito 
pogledom na reformaciju života svojih duhovnika izvadjala; napokon, 
—a to 1 jest u stvari ovoj najvažnije, — primi Zvonimir u svoju 
prisegu još osebite obveze, kojimi se je kao vladar obvezao na- 
prama papi Grguru i njegovim nasljednikom na stolici sv. Petra. 
Svakomu je lahko razumjeti, što je Grgura k tomu vodilo, te je 
o tom radio, kako da i hrvatsku državu privede u onu njim zasno- 
vanu zajednicu država kršćanskih, kojoj bi imao biti zakon božji 
temeljnim zakonom i osnovom, a Petrovi nasljednici glavom i vr- 
hovnimi ravnatelji. Nu kao što se to lahko pojima, isto će tako 
moći razumjeti i Zvonimirov postupak, tkogod se umije duhom 
svojim. prenieti u dobu njegovu i medju one okolnosti, u kojih je 
on stupio u malo prije označeni odnošaj prama stolici sv. Petra. 
Već odprije po nutarnjem svojem razpoloženju priklon crkvi i 
težnjam njezinim, te nalazeći i medju sunarodnici svojimi nemalo 
srodnih duhova, koji su bili za Kresimirova vladanja pristali uz 
pravac, tim kraljem označeni, bješe Zvonimir još odlučnije dobiven 
za Struju, koja je polazila sa stolice rimske, uplivom toli domaćih 
biskupa, koli onoga poslanika papinskoga, štono je dulje vremena 
u zemlji boravio, kada se je radilo o izboru novoga kralja. Nu kao 
što se je on s jedne strane djelovanjem tih organa crkvene vlasti 
sve više sprijateljivao s nazori njihovimi, tako je s druge strane 
morao odmah okom duha svoga pronači i sve one koristi, koje bi 
mogle poteći iz saveza, prema kojemu se je bio zaputio. Dok se je 
radilo o izboru, rieč mu biskupa mogaše do priestola pomoći, a 
pošto je vladaocem već bio izabran, iko da mu toliko pripomogne, 
da mu se vlast utvrdi i da se izgubljena Dalmacija opet kruni po- 
