DIMITAR ZVONIMIR. 129 
mnienju ne samo postupak Zvonimirov tumači, nego i smisao onih 
odnošaja, u koje je on stupio prama rimskoj stolici, znatnim načinom 
tačnije opredjeljuje i ograničuje, stoje ipak na drugoj strani nepo- 
rušene sve one osebite obveze, što ih je Zvonimir prihvatio, pri- 
majuć od pape Grgura investituru, koje se moraju smatrati kao 
nedvojbene oznake vazalskih odnošaja. U tom pogledu nemogu se 
nikako oteti jednoj primjetbi. Bilo je tada, kada je Zvonimir uta- 
načivao svoj ugovor sa stolicom rimskom, i drugih vladara, koji su 
pokazivali najveću odanost prama rimskoj stolici, te su revno i sami 
oko toga nastojali, da se uza pomoć njihove vlasti u njihovih državah 
u život privedu one uredbe, po kojih je rimska stolica namjeravala 
preobraziti život kršćana. Nu njeki medju timi vladari, kao što su 
se na jednoj strani pokazivali revnimi pomoćnici crkve i glave nje: 
zine, tako su isto na drugoj pomno nada tim bdili, da najviša cr- 
kvena vlast nezasegne u njihove državne odnošaje još i dublje nego 
li je to i onako činila i činiti mogla prema tadanjemu  ustrojenju 
družtva, koje još nije tačno lučilo područje duhovne i svjetovne 
vlasti, — a još su više na to pazili, da osujete svaki pokus, koji je 
na to smierao, da oni sami, ili njihove države budu privedene u 
odnošaj kakove podredjenosti naprama rimskoj stolici. Ako se 
sada prema tomu, što nam se kaže na drugih stranah, postupak 
našega kralja prosudi i ocieni, njetko će osuditi Zvonimira, jer da 
nije pokazao toliko sviesti i ponosa kao njeki njegovih suvreme- 
nika; drugi će pako postupak Zvonimirov, ako ga već nebude htio 
odobriti, barem dovoljno protumačiti tim: da se je Zvonimiru va- 
ljalo pokloniti okolnostim, jačim od volje njegove, koje su učinile, 
te je prihvatio jamstva, koja su mu se činila nuždnimi toli za utvr- 
djenje njegove vlasti, koli za sjegurnost i napredak njegove 
države, u onu cienu, za koju su mu se nudjala. 
Posljedci su imali pokazati, da li je Zvonimir dobro uradio po 
se i po državu svoju, kada je udario takovim putem. 
Ako se sada u tu svrhu osvrnemo ponajprije na ono, što nam i 
jest najbliže, — na položaj Zvonimirov u državi njegovoj samoj, 
naći ćemo, da je prvi pojav, koji nam se u tom pogledu nudja, 
opravdavao Zvonimira i postupak njegov. Zvonimirova se kraljevska 
vlast u državi njegovoj obćenito priznaje i sve bolje utvrdjuje, i to 
ne samo u onih joj stranah, koje su od davnini na nju spadale, 
nego tako isto i u Dalmaciji, koja je bila oteta, kao što vidjesmo, 
kruni hrvatskoj za onih nezgoda, koje su Hrvatsku snašle, kada 
joj je kraljevski priestol opustio. Gradovi se dakle dalmatinski opet 
Risd Mak NIx, 9 
