150 M. MESIĆ, 
izmakoše izpod mletačke vlasti: a što su to učinili, na to ih imaše 
skloniti jedno pouzdavanje njihovo u novoga hrvatskoga kralja, 
kojega su smatrali prijaznim si i sklonim, a k tomu i ponukovanje 
biskupa njihovih. Biskupi ti, koji su, kao što znamo, i sami sudje- 
lovali, kada su se ono dalmatinski gradovi početkom g. 1076 duždu 
podlagali, nisu sada poznavali prečega posla, nego kako će učiniti, 
da se Dalmacija što prije povrati u onaj odnošaj prama kruni i 
državi hrvatskoj, u koji ju je već jednom bio priveo kralj Kresimir. 
Dobivši Zvonimir tim putem Dalmaciju, pomno nastojaše o tom, 
da i nju i žiteljstvo njezino što uže sveže s ostalim državnim tielom. 
D toga razloga izkazivaše razlike prijazni žiteljem dalmatinskim, a 
još više ondašnjim crkvenim dostojanstvenikom, osobito pako onomu 
uglednomu nadbiskupu Lovri, koji je još uviek bio na čelu crkve 
dalmatinsko-hrvatske. 
Hrvate svoje uza se imajući, te osvjedočen budući i o viernosti 
žitelja dalmatinskih grado 'a, nemoraše Zvonimir sada od Mletčana 
zazirati, premda ni njemu nije bilo tajno, da se obćina mletačka 
nije za uviek odrekla svoje težnje, da se učini gospodaricom i na 
iztočnoj obali jadranskoj. 
Kao što s te strane nije sada uzbunjivala dušu Zvonimirovu ni- 
kakova bojazan, isto se tako nemoraše on bojati nikakovih smet- 
nja ni sa strane carigradskoga dvora, premda se je bio od njega 
sasvim odbio, davši se pod zaštitu pape Grgura. Okolnosti iztočno- 
rimske carevine bijahu tada, za vladanja cara Mihaila VIL, tako 
nepovoljne i opasne, da se ondje nije moglo na to pomišljati, da 
se u Hrvatskoj uzpostavi priznanje kakova vrhovničtva byzantin- 
skoga, dapače car iztočno-rimski imaše mnogo razloga, da upravo 
pregori ono, što je bilo njemu na očigled u hrvatskoj državi izve- 
deno. U istoga naime pape Grgura, koji je uzeo Hrvatsku pod 
svoje okrilje, prezrievši tim predaje, koje je politika carigradska 
sliedila ob odnošaju hrvatske države i njezinih vladara prama caru 
iztočno-rimskomu, — u toga istoga pape morade car Mihail, napre- 
dovanjem Seldžuka u Maloj Aziji zastrašen, a u svoju se silu ne- 
pouzdavajući, pomoći zatražiti. Pak premda je Grgur bio zaprie- 
čen onimi velikimi poslovi i borbami, koje su mu se na zapadu 
pripravljale, te nije mogao izvesti svojih veličanstvenih osnova, koje 
su mu duh obuzimale na početku njegova pontifikata: da se naime 
sam stavi na čelo zapadno-kršćanskih četa, te da njihovom pomoći 
i Carigrad oslobodi i Jerusolim kršćanom opet povrati, a tim i raz- 
ciepano kršćanstvo u jedno tielo spoji, kojemu bi glava tada došla 
