DIMITAR ZVONIMIR. 131 
do ugleda nikad prije nevidjena, — premda je, velim, Grgur za- 
priečen bio, te nije mogao tih svojih osnova izvesti, to je ipak car 
Mihail za svega svoga vladanja nastojao Grgura si priklonim za- 
držati. Dok su pako takovi odnošaji vladali medju Rimom i Cari- 
gradom, bijaše štićenik pape već po tom dovoljno osjeguran proti 
svakomu pokusu od strane dvora: carigradskoga. 
Još je bila jedna sila, koja je mogla postati hrvatskoj državi 
opasnom. Kao što su već jednom bile čete Roberta Guiscarda, nor- 
manskoga vojvode u dolnjoj Italiji, priestolom hrvatskim potresle, 
tako mogaše opet lahko doći s te strane navala kakova. Hrvatskoj 
nebijaše na početku Zvonimirova vladanja naprama takovoj opas- 
nosti nikakove koristi od toga, što je stala pod zaštitom pape Gr- 
gura, jer Grguru još nikako. nije moglo za rukom poći, da ukroti 
i za svoje interese predobije Roberta, neposlušnoga i neviernoga va- 
zala rimske stolice. Odnošaji medju papom i normanskim vojvodom 
ostadoše za više godina isto onako neprijazni, kao što su bili g. 
1074, kada je Grgur Roberta prvi put izobćio, ili g. 1075, kada 
je to izobćenje bilo opet ponovljeno. Nu Roberto, koji je umio papi 
toliko prkositi i koji sve dalje širio vlast svoju, neštedeć ni po- 
sjeda rimske stolice, pokaza još iste malo prije spomenute godine 
1079, da nije s vida izgubio onih koristi, koje su za-nj potekle 
s onoga odnošaja, u koji je bio stupio prama rimskoj stolici, uči- 
nivši se njezinim vazalom za pape Nikole II. (1099). Pozvan go- 
dine spomenute od poslanika njemačkoga kralja Henrika, koji se 
je spremao na borbu s papom Grgurom, da svoje zemlje preuzme 
kao feud iz ruke njemačkoga kralja, odgovori istim tim poslanikom : 
da oda svih strana napadan treba pomoći božje i zagovora svetih 
apoštola Petra i Pavla, kojima su sve države svieta podložne, te 
da se je zato sa svimi svojimi dobiti podložio papi, njihovu na-: 
mjestniku. Medjutim i nakon te njegove mnogo značeće izjave po- 
traja još dulje vremena žestoko neprijateljstvo medju njim i rim- 
skom stolicom, tako da je Grgur još na korizmenoj sinodi g. 1080 
bio zagrozio, da će iznova izreći izobćenje proti Normanom, ako 
neprestanu navaljivati na zemlje rimske stolice. Nu još ljeti te iste 
godine izmiri se Grgur s Robertom, jer mu je trebalo moćna sga- 
veznika za borbu, koja je nastajala s kraljem Henrikom i njegovimi 
saveznici. Roberto bješe riešen izobćenja i Grgur mu podieli kao 
feud Apuliju, Calabriju i Siciliju. Sretan bijaše s toga izmirenja 
Grgur, ali isto tako i Roberto, jer se je sada mogao tim smionije 
vratiti na svoju prije već začetu misao, da povede veliku vojnu na 
# 
