134 M. MESIĆ, 
bitci kod Hohen - Molsena na Elstri (15. listopada 1080); nu nje- 
gova stranka izabra si poslie kraljem Hermana luxenburžkoga 
(prvih dana kolovoza g. 1081). Medjutim bješe Henrik svoju vojsku 
na Rim poveo (g. 1081), pak buduć da mu prvi pokus nije dobro 
za rukom pošao, i opet se onamo zaputi (g. 1082), dočim je Grgu- 
rev moćni saveznik Roberto Guiscard upravo tada bio na more za- 
plovio, da ostvari svoje davne osnove proti carevini iztočno-rimskoj. 
Dok su tako prvih godina, koje su sliedile nakon spomenute ko- 
rizmene sinode od g. 1080, bojevi biesnili na raznih stranah, dade 
se i naš Zvonimir u tu krvavu igru. 
Izvori nam naši poviedaju, da je Zvonimir sa svojom hrvatskom 
vojskom i s četami ugarskimi, što ih je bio na pomoć dobio od 
svoga mladjega šure Ladislava, tada već ugarskoga kralja (od konca 
travnja g. 1077), udario na koruškoga vojvodu Liutolda, kojemu 
se je vlast prostirala tija do hrvatskih medja“a, te koji je vierno 
stajao uz kralja Henrika. U tom boju bijaše s početka sreća na 
Zvonimirovoj strani, jer je u dva puta neprijateljsku vojsku pora- 
zio; ali napokon održa pobjedu vojvoda Liutold. On digne na noge 
veliku vojsku, — izvor veli, da je brojila do 20.000 momaka, — 
te s njom poteče na Hrvate i na ugarske im saveznike, da ih od- 
tisne sa svoga zemljišta. Hrvati i Ugri, u smionstvu svojem ohra- 
breni prije stečenimi pobjedami, mišljahu, da će i opet lahko savla- 
dati protivnika; ali se ljuto prevariše. Liutold ih nadjača u krvavoj 
sječi, u kojoj je poginulo uza druge vitezove više hrvatskih vel- 
moža i ugarskih vojevoda, te ih zatim pogna preko medje države 
svoje i napokon se veseo vrati s plienom, što ga je bio zaplienio 
u zemlji neprijateljskoj. Uslied toga nepreosta ino kralju Zvonimiru, 
nego da potraži način, kako će se izmiriti sa susjedom svojim, što 
je bez dvojbe bilo i učinjeno. — Glede Zvonimirova saveznika, 
kralja Ladislava, naročito ću još primietiti, da se i meni čini vjere 
dostojnom ona viest, koja govori o pomoći ugarskoj Zvonimiru 
proti Korušcem pruženoj, a tako isto da mi se čini osnovanim i 
ono mnienje, koje tu pomoć stavlja u onu dobu i onu svezu, u 
kojoj smo joj malo prije mjesto dali. Ladislav, od kralja Henrika 
zazirući i bojeći se, da on nebi i opet pokušao, kako da povrati 
ugarski priestol svojemu protjeranomu šuri Salamonu, bješe se već 
g. 1078 približio Henrikovu takmacu, kralju Rudolfu, oko koga su 
se i drugi knezovi sabirali, koji su scienili, da im od Henrikove 
moći prieti kakova pogibelj. Na duhove spomenute g. 1078 nadje 
se na dvoru Rudolfovu poslanik Ladislavov, koji je Rudolfu ponu- 
