136 M. MESIĆ, 
u uredbah toga zapadnoga svieta nazrievati i takovih živalja, koji 
su po njegovu mnienju vriedni bili, da se zasade i na hrvatskom 
zemljištu, kako da i tu urode onim istim plodom, koji su nosili 
drugdje. Na koliko pako u sama kralja nije bilo za to dovoljne 
odlučnosti, našli su se uza-nj kao bodritelji muževi njegova pouz- 
danja, kojih je rieč tim više snage imala, što su si umjeli vrlinom 
svojom ugleda pribaviti i što je sama stvar, koju su zastupali, sma- 
trana bila u tadanjem svietu znakom napredka. 
Daljim dakle učinkom odnošaja, u kojih se je Zvonimir nalazio, 
bijaše i to, što je za njegova vladanja romanizmu prijazni smjer 
ojačao i što se je uslied toga nješto dalje popošlo u preobrazivanju 
njekih strana državnoga ustrojstva prema zapadnjačkim uzorom. 
DB obzirom na te posljedke Zvonimirom odabrane politike neće 
biti suvišno, ako i ja ovdje navlaš primietim, što se je veći 
s druge strane reklo: da naime one promjene, štono su bile u 
ustroju državnoga života ili izvedene, ili istom započete, nisu ni iz 
daleka imale toliki zamašaj, da bi bile sav državni ustav razstvo- 
rile i njegova ga hrvatskoga značaja lišile. 
Upoznavši se s glavnimi pravci politike Zvonimirove, kao što i 
s posljedicami, koje su odatle morale sliediti, jedno još ostaje pi- 
tanje, koje mora svakoga zanimati u najvećoj mjeri: pita se naime, 
kako I da se je Hrvata dojmila politika kralja njihova i sve ono, 
što je s njom stalo u nuždnom savezu. 
Na to pitanje, kojemu se ni ja nisam hotio ugnuti, odgovorio 
sam već prije načinom neizravnim, dočim sam rekao, da se je po- 
litika Zvonimirova ponajprije tim opravdanom pokazala, što se je 
njegova kraljevska vlast u svoj državi obćenito priznavala i sve 
bolje utvrdjivala. To što sam drugdje rekao, i ovdje opetujem. Po 
mojem naime mnienju bijaše Hrvata, koji su još prije Zvonimirova 
izbora počeli bili prijaznije pozrievati na onaj pravac, kojim su 
pošli javni poslovi u hrvatskoj državi još za kralja Kresimira; još 
više ih zatim prista uz tu struju, kada se je počelo pokazivati za 
Zvonimirova vladanja, da odatle mogu sliediti za njihovu postojbinu 
probitci velike ciene. Na taj način bješe Zvonimiru zajamčena oda- 
nost većine naroda, te napokon i onim medju suplemenici njego- 
vimi, koji su se bud s kojega razloga stavili bili u opreku proti 
njemu i pravcem njegove vladavine, nepreosta ino, nego da se po- 
klone struji, koja je mah preotela, ili da odlože izpunjenje svojih 
želja i težnja do bolje zgode. 
Iz toga, što upravo sada rekoh, jasno se razabire, da sam i ja 
