DIMITAK ZVONIMIR. 137 
toga mnienja, da je bilo ljudi, kojim nije išlo u volju sve ono, što 
se je zbivalo za Zvonimirova vladanja. 
Onaj podredjeni odnošaj, u koji je Zvonimir stupio prama rim- 
skoj stolici; ono prijanje njegovo romanskomu življu, mienjanje 
ustanova od otaca nasliedjenih i učestvovanje u bojevih stranih; 
napokon ono zapostavljanje slovienske službe božje: sve je to mo- 
glo biti povodom, da se nezadovoljstvo očituje sada na ovoj, sada 
na drugoj strani. Ali napokon se ipak slegoše uzbunjeni valovi, 
te mir i tišina zavlada u svoj državi Zvonimirovoj, kao što nam 
to on sam povieda u jednoj lizprava svojih (od g. 1083) i kao što 
nas na to upućuju već i same zgode, koje padaju u zadnje vrieme 
Zvonimirova vladanja, kojih si inače nemožemo protumačiti, van 
ako uzmemo, da je Hrvatska tada bila složna i po tom dovolj moćna. 
Tako ja mislim ob odnošaju Hrvata naprama kralju njihovu Zvo- 
nimiru, a tako misleć naravno da odbijam ono mnienje, koje izriče, 
da si je Zvonimir bio sasvim odtudjio svoje Hrvate, onaj dakle ži- 
valj, na kojem je poglavito bila osnovana snaga njegove države. 
Premda je on bio odlučno pristao uza zapad i premda se u svem 
njegovu vladanju tako jasno očituju njegove sklonosti prama življu 
romanskomu: to se ja ipak usudjujem tvrditi, da on nikada nije 
zaboravio, da je hrvatskim kraljem i da si je uviek svjestan bio 
poriekla svoga i po tom one naravske sveze, koja ga je vezala 
s velikom većinom podložnika njegovih. To tvrdeći sjetit ću slu- 
šatelja svoga na stvar, koja bi se na prvi pogled mogla učiniti ne- 
znatnom, ali bolje ogledana ipak više znamenovanja imade. Za ženu 
si je uzeo Zvonimir ugarsku kneginju, koju su na krstu Jelenom 
nazvali; nu on zlatu svomu doda još drugo ime, hrvatsko ime 
Liepe; a tako isto, kada mu je ta drugarica njegova sinka rodila, 
i njemu nadjenu liepo hrvatsko ime Radovana. 
Izpitujući način, kako je Zvonimir do priestola došao, te kako 
je na njem sjedeć državom svojom vladao pod uplivom onih faktora, 
koji su ga i uzdigli i poslie podupirali, podjedno smo imali priliku, 
da se sa svim onim upoznamo, što nam je poviest ubilježila o Zvo- 
nimiru i o djelih njegovih. Nu dočim nam se nedaje više nikakov 
čin, koji bi bio Zvonimirom zamišljen i izveden, povieda nam po- 
viest još o zgodah, koje su se zbile za njegova vladanja izvan nje- 
gove države, te su i za nju imale stanovitih posljedica. 
Čuli smo već prije, kako se je normanski vojvoda Roberto Guis- 
card s papom Grgurom g. 1080 izmirio, te je već onom prilikom, 
kada smo to spomenuli, podjedno bilo rečeno, da je vojvoda Ro- 
