DIMITAR ZVONIMIR. 139 
pošto je to i učinio, te svoje gospodstvo iznova utvrdio, tada istom 
povede svoju vojsku, da izbavi papu Grgura, koji se je težkom 
mukom još samo u tvrdji sv. Angjela držao. Roberto dodje, dobi 
Rim (svibnja mjeseca 1084) i oslobodi Grgura, koji ga je zatim 
za malo vremena u Salerno sliedio, odakle _ mu nikada više nije 
bilo povratka. Pošto je bio Roberto Rim predobio, nije se više sta- 
rao za stvar Grgurevu, nego je samo na iztok mislio. Pod jesen 
g. 1084 opet se on onamo zaputi, te se skoro zatim dade u ljute 
boje s Grci i saveznici njihovimi Mletčani. Udarivši na neprijatelje 
mjeseca studena kod Krfa otoka, bude dva puta od njih potučen, 
nu kada je došlo do treće bitke kod Kasopa, porazi on hametom 
i Grke i Mletčane. Uslied toga poraza nadje se Alexij u većoj 
opasnosti nego li igda prije. Sim se u se nije mogao pouzdati, jer 
mu je neprijatelj bio nanio golemu štetu; a medju njegovimi sa- 
veznici, Mletčani, nastade uslied onoga težkoga poraza tolika uz- 
bunjenost, da je dotadanji dužd Dominik Silvio bio shićen, a na 
mjesto njega izabran protivnik njegov Vital Faledro. Alexiju ne- 
bijaše medjutim ine pomoći, nego da i opet pokuša, nebi li kako 
sklonio Mletčiće, da još jednom sastave jaku mornaricu, s kojom 
bi mogao Robertu na put stati, za koga je dobro znao, da će doj- 
dućega proljeća vojnu nastaviti. Mletčani zbilja ponoviše savez. Nu 
kao što su se prigodom prvoga saveza ravnali samo obzirom na 
svoje interese, tako i sada odluči novi njihov dužda, da će caru 
pružiti zaiskanu pomoć samo onda, ako mu se unapried za to za- 
jamči dostojna nagrada. Tom nagradom imaše biti naša Dalmacija. 
U to ime posla Vital Faledro koncem g. 1084 ili početkom 10895 
svoje poslanike u Carigrad, te preko njih zaiska od cara Alexija, 
koga je smatrao vrhovnim gospodarom Dalmacije, da mu tu po- 
krajinu odstupi. Car učini, što je dužda zaiskao, napisavši povelju, 
kojom je pravo svoje carevine na Dalmaciju i Hrvatsku na mle- 
tačkoga dužda prenesao. Kako poznajemo okolnosti toga vremena, 
neće biti za nas nikakove muke, da si protumačimo taj Alexijev 
postupak. Poznavajuć Alexij okolnosti svoje carevine dobro je znao, 
“ da nemože na to ni pomisliti, da u istinu u život privede ono pravo, 
štono ga je njegda imala iztočno-rimska carevina nad Dalmacijom. 
Ako pako nije nade imao, da bi se moglo pravo carevine u Dal- 
maciji uzpostaviti, još je manje ćutio pobude u sebi za to, da se 
obazre na pravo onoga vladaoca, koji se je tada nazivao kraljem 
hrvatskim i dalmatinskim. Dovoljno nam je, da se u tu svrhu 
onoga sjetimo, što smo prije rekli o Zvonimiru i njegovu odnošaju 
