140 M. MESIĆ, 
prama carevini iztočno-rimskoj; a koga je volja, može još pomisliti 
i na one dubrovačke i dalmatinske brodove, koji su Robertovu voj- 
sku na carevu zemlju prevažali, jer je u tom mogao Alexij na- 
zrievati zlu volju Zvonimirovu, ako je pomislio, da to biva s nje- 
govim znanjem i dopušćenjem. Ako sve to u jedno saberemo, 
razumjet ćemo, da je Alexij lahko mogao izpuniti želju dužda mle- 
tačkoga. To učinivši zajamčio si je on i dalju pomoć Mletčana, bez 
koje bi bio zdvojio o spasu. 5 proljeća g. 1085 doplovi zbilja mle- 
tačka brodnica do Kefalonije i tu se sdruži s Grčkom. Prije me- 
djutim nego lije došlo do odlučna sukoba s Normani, umre njihov 
vladalac Roberto (m. srpnja 1089). 
Dobivši dužda mletački Vital Faledro u okolnostih, koje sam u 
kratko nacrtao, povelju carevu, u kojoj mu se je ustupalo pravo 
na Dalmaciju, smatraše se na tom temelju gospodarom te zemlje, 
te zato i nju odmah uze u naslov svoj, pak se od tada nazivaše 
vojvodom mletačkim i dalmatinskim. Medjutim Dalmacija nedodje 
u njegove ruke već samim onim carskim ustupom, nego ju je va- 
ljalo na silu oteti njezinu kralju. Nu tomu, da bi bio Vital Fa- 
ledro već sada pokušao, da silom oružja u život: privede pravo 
carem mu ustupljeno, nigdje nenalazimo traga, usuprot pako ima- 
demo jasnih dokaza, da se je kraljevska vlast Zvonimirova u dal- 
matinskih gradovih i nakon g. 1085 priznavala. 
U nestašici inih viesti, koje bi nam obilnije progovorile o stanju 
Zvonimirove države pod kraj njegova vladanja, vele nam dobro 
dolazi upravo spomenuta okolnost: jer ena sama sobom dosta jasno 
veli, da je hrvatska država morala biti složna i po tom krepka, čim 
se nije usudio pravo njezino povriediti dužda moguće mletačke obćine. 
Kao što je dakle Zvonimir na početku vladanja svoga državnu 
cjelovitost uzpostavio, stavni red u zemlji uveo i sile naroda uje- 
dinio, tako se isto i na kraju njegova kraljevanja pokazuje hrvat- 
ska država cjelovita, a gradjani njezini u ciljevih svojih složni i 
jedini. U tom nam se kaže podjedno poglaviti posljedak svega vla- 
danja Zvonimirova. Sve ostalo, što se je učinilo u državi njegovoj 
za njegova vladanja, bijaše jošte negotovo, te su okolnosti dojdućih 
vremena imale o tom odlučiti, da li će se iz onoga, što se je tada 
bilo zametnulo, razviti državnomu i narodnomu životu prijazni ili 
neprijazni rezultati. 
Zvonimir je za dugo gojio nadu, da će poslie smrti njegove sina 
mu Radovana zapasti zadaća, da hrvatskom državom ravna na tom 
putu daljega joj razvitka i napredka. Nu taj njegov sin, koji se u 
