152 LUKA ZORE, 
je Osmanida i nije to nikakova druga pjesma.! Tako je kod Tali- 
janaca češće parafrazana Iliada u riječima ,le ire di Achille“ a i 
Horac (Od. knj. I 6) riječima ,Pelidae_ stomachum“ i ,cursus 
Ulixei“ razumijeva pjesmu poput Iliade i Odissee. Na ruci mi je 
pak životopis Gundulićev našega Crievića gdje su nanizana djela 
Gundulićeva i tu je (str. D355) kazano ovako?: ,'Torquati insuper 
Tassi Godefridum Illyrico carmine cecinit.“ A što je to Godefridum 
nego ista pjesma ,Jerusalemme liberata“ u kojoj Tasso pripieva 
Goffreda.? 
Neće se nikomu ni snjeti da je to kakva nova pjesma a ne 
ista ,Gerusalemme liberata“.* Pak kad bi se i doslovce razumjele 
one gori rečene rieči, čini mi se nesmisao, da je Gradić to drugo 
tobožno djelo ,Osman“ sasvim izpustio; jer kad je znao za tu to- 
božnu Vladislavijadu i za drame, nije moguće da ne bi bio obaznao 
za tobožnjega Osmana koji u obsegu morao bi se barem takmiti 
s tom Vladislavijadom a svakako nadjačati drame. Što se tiče rieči 
pedito“, mislim da nas ne će ona smetat, ako promislimo na pravi 
uži smisao koji je ,dati na svjetlost,“ jer tako se govorilo o svim 
djelima u svjetlost turenim prije štampe“. A premda je štampa bila 
uvedena za Gradićeva vremena, ipak te rieči GGradićeve ne smetaju 
nas, jer učeni diplomat stojeći u Rimu i dočuvši za djelo Gunduli- 
! U ovome dapače nalazimo jezgru inadu megju starim Dubrovčanima 
koji su se glede eposa Gundulićeva rascijepili na dvoje: jedni bo su htjeli 
da se pjesma nazove po Vladislavu a drugi po Osmanu. 
* Rukopis Male Braće u Dubrovniku. 
* Rekoh ,pripieva,“ jer glavna zadaća Tassova jest pjevati ,le armi 
pietose“ a zatim dolazi ,il capitano“, zato se rečena pjesma u starije 
vrijeme i nazivala ,,Goffredo ovvero la Gerusalemme liberata“. 
* A i početkom ovoga vieka Osmanida se opisivala kako je opisao Gradi: 
Ja ka glasim djela slavna 
Vladislava hrabrenoga, 
Ka sam sviedok znanja slavna 
Gundulića neumrloga, 
Dok uzživem čas čini ću 
Vriednom Ocu Markoviću. 
(Radaljević v. versione libera dell' Osmanide 1827). 
5 Da je baš u rukopisu Osmanida tekla od ruke do ruke i prepisivala 
se, vigji na koncu ove rasprave razloženje Volantića gdje veli o starim 
prepisima ovako: ..... ,la stanza 138 del canto dodicesimo e la stanza 
92 del canto dieciasettesimo in tutti gli antichi eremplari si trovano eo- 
stantemente non finite e coi puntini.“ 
