156 LUKA ZORE, 
nosti onog boja; godine bo 1621 rujna mjeseca dogodi se Hoćim- 
ska bitka a listopada sklopi se mir. Kad je prispjela u Dubrovnik 
ta viest i potankoće toga rata? Kad se obazremo na ono doba, kad 
su teklići mješte telegrafa javljali novine i kad je konj mješte da- 
našnjeg parovoza bio najpreči glasonoša: treba da se začudimo kako 
se može iko i svrnuti na onake lakoumne viesti. A što ću kazat o 
katastrofi u Carigradu koja kad se je dogodila svibnja mjeseca g. 
1622, u pogled onadašnjeg saobraštaja, jedva su mogli bistri glasovi 
i drobne viesti o dogogjaju prispjeti u Dubrovnik koncem iste go- 
dine ili početkom druge, jer brodovi iz Dubrovnika do Carigrada 
zapremali bi ne dani nego mjeseca kad bi sreli protivno vrieme, 
i sve je visilo, razumije se, o liepu ili ružnu vremenu, o prijatnu 
ili protivnu vjetru. 
Pak da sve ovo nagadjanje nema nikakve vriednosti, kako svak 
vidi da ima, Gundulić nije tiskao odista a ni u rukopisu cijelu 
pjesmu turio u sviet jer bi bio odziva našao i pohvale. Gundulić 
štampava g. 1622 ,suze sina razmetnoga“ i posvećiva ih Jeru Gun- 
duliću svomu stricu, pak izmedju ostaloga u posveti govori ,ra- 
gjajući se ovi malahan plod od pameti moje na sviet“ to je sadanje 
vrieme. Rečenu pjesmu biće radio onu godinu i pregjašnju naj- 
manje dok je na sviet dao, jer znamo da za rane svoje mladosti od 
prilike u 25toj godini života svoga tako se je zanio za Tassom da 
je od jedne ,,Gerusalemme liberata“ ponašio. Koliko se vremena 
hoće tomu ponašenju, svak može procieniti, kad uzme u ruku re- 
čeno taliansko djelo. Pak da ništa nije radio prije pjesme ,suze 
sina razmetnoga“ nego prevod ,Gerusalemme liberata“ i koju dramu, 
razumije se uz svoje državne i domaće posle, dosta bi bilo, po- 
čamši godinom 1613 kad je Gunduliću bilo 25 godina, da se do- 
valjamo do god. 1620!" koje godine od prilike biće počeo raditi 
»Suze sina razmetnoga“. Nu ajdemo dalje. 
! G. 1620, u predgovoru k sedam Davidovih psalama, veli Gundulić: 
»Dokli s nebeskoni pomoći Jeruzolim slobodjen, spjevanje čestitiem imenom 
prevedre krune kralja poljačkoga narešeno, svemu našemu slovinskomu 
narodu ukažem“. Da se nije izgubio ,Jeruzolim slobodjen“ koji je očito 
poslie g. 1620 izdan, od prilike g. 1622, vidjeli bismo u pristupu posvetu 
poljačkomu kralju i možda navieštenje da će osobito o njem i o kraljeviću 
pjevati kao što Tasso veli knezu Estenskomu u početku ,,Gerusalemme li- 
berata“ : Forze un di fia che la presaga penna, osi seriver di te quel eh'or 
accenna. Ali ima još nešto. Do god. 1667 obitelj Gundulića imadijaše u 
Jakinu liepu zgradu, sto poslie rečene godine postane svojina Bundića. Vla- 
dislav putovao je poslie sretnog rata s Turcima po Italiji i slučajno ga Gun- 
