O KOMPOZICIJI GUNDULIĆEVA OSMANA. 165 
I od zakona razumnike 
Ki nadhode inieh sviesti, 
ostalo što sliedi u kiticam 3, 4 i 5. Zatim sravni kitice 11, 12 
15 ovako: 
i. id. 
Bez obzira srne, kuda 
Nesviesni ga bies potiče, 
Iz pogleda srčna i huda 
Mećuć oganj, vapeć kliče: (Daut). 
»Dokli ovako u mrtvilu 
Podnosit nam sudjeno je 
Plien općeni, smrt nemilu, 
bezakonja, zlo svakoje? 
Ustanite što čekate 
O hrabreni vitezovi? 
Vojevodu mene imate, 
Svrzmo s grla jaram ovi.“ 
A gdje su kitice 18, 21, 22, 27, 28, 32 i 35 i gotovo cielo 
XVI. pjevanje? A gdje je, što u XVIlom pjevanju Mustafina mati, 
koja je tad bila megju robinjam saraja, snuje bunu ,v. kiticu 124 
koja glasi: 
Ali posried noćnieh tmina 
Viećaše opet i sultana 
Mati ohola Mustafina 
Na pogubu cara Osmana. 
i ostalo unapried što odjekiva redu Xlilog pjevanja. 
Meni se dakle čini, da bi. muke i truda stalo onoga, ko bi htio 
spojit 1. sa XVlim pjevanjem jer izmegju njih zija jazina. Ono 
pak, što u potonjih 5 pjevanja t. j. od XVI—XXog nema ništa 
o Vladislavu, zavelo je Pavića da iznagje pjesmu , Osman“; ali kad 
se shvati dobro ideja Osmanide, odma jasno svane!. A g. Paviću 
je unicum u historiji Epopeje to, da se mogu izostaviti sve epi- 
zode* od Ilog—XIllog pjevanja, a čin eposa da se ne razklima ; 
! Vidjećemo kasnije pravu ideju Osmanide. Sad mi je samo spomenut da 
posljednjih 5 pjevanja ne možeš nikud maći sa svoga mjesta, jer da se ka- 
tastrofa sa svim tragično prikaže, treba da se vješto i spravi, a motus je 
in fine velocior svegj kad se prepone odmaknu. Nabunjenje vojske proti 
cara bilo je gotovo, dakle nije preostajalo drugo nego riešenje uzla na 
koncu pjesme. 
* Nije ni to posve istina, jer kitica 17 u XVIlom pjev. glasi ovako: 
Tri robinje, tri carice 
Ki postavi na sto uza se 
I klanjajuć žensko lice 
Rob pretvori od cara se. 
Ovo očito smiera na popunjeno pjevanje XV. i odgovara kiticam 161. 
