170 LUKA ZORE, 
Pače sve što napried jaše (Paša) 
Hudja žalos svedj ga trudi, 
Kosti gole čiem plesaše 
Od pobienieh turskieh ljudf. 
Gdje na svaku diže stranu 
Turskieh kostih gore gori, 
Gdje s po svieta množ sagnanu 
Mač poljački na tle obori. 
Isto u IV. pjev. kit. 6 i 120: 
Obziruć se na gomile 
Kostih, kć svud leže okoli 
Budi, k6 se strše sile, 
Misli, koja krv se proli. 
Gled' okolo odasvudi 
Sto oko vidi svom kreposti, 
Sve bi puno bojnieh ljudi, 
Sve 'e sad puno suhieh kosti. 
Takodjer u V. pjev. kit. 7: 
Ali vele hudja 'e muka 
Ka vidjenje njemu dava 
Od skorenieh suhieh ruka 
I od usahlieh crnieh glava. 
a često pak naidje na ciela tjelesa kako smo gore vidili. 
Kad bi ovo i bio kamen smutnje u Osmanidi današnjoj, što nije, 
za tobožnu Vladislavijadu jednako bi bio trun u oku, jer nakon 
godinu dana putuje paša. Pak kad ono se ne bi nikako dalo is- 
pričat, i kad se ne bi ko s gorirečenim razlozima zadovoljio, Orac 
ga kori veleć: 
Verum ubi plura nitent in carmine, non ego -paucis 
Offendar maculis —> —> — — — 
G. Pavić sliedi se čuditi, da od prilike mjeseca ožujka vračaju 
ge Kozaci doma nakon tri mjeseca iza boja. Kad bi i tako stojalo 
u tekstu, ne bi bilo čuda za ona vremena, da ta neuredjena vojska 
pri teškom onadašnjem saobraštaju smuče se dugo vremena do 
doma. Ali tako nije u tekstu! ni u rukopisim? nego ovako (pjev. 
Neskusibdj: 
! U izdanju zagrebačkomu g. 1854 stoji ,,vartjahu se“, a u dubrovač- 
komu g. 1826 ,,varchiahu se“. 
* U jednom rukopisu Male Braće u Dubrovniku podpisanom ,,U Prasi 
od Noemie Nikola Ohmuchievich pisa na 15 aprila 1654“ stoji ,,var- 
chiahu se“. 
U drugom rukopisu podpisanom ,,Ambrogio Markovich 1820“ stoji 
»Vartjahu se“. 
