174 LUKA ZORE, 
Udahnjiva smienje u me 
A za slavu carskieh dila. 
Za sve ove razloge otvorito kažem, da preko jame skače onaj, koji 
hoće prvo uz šestnaesto pjevanje privezati. 
Sada g. Pavić kaže, da opisi carskoga vieća u IL. i XVII. pjeva- 
nju potječu iz različitih rukf. Ne razumijem kako to on može ka- 
zati. Najprije ono u II. pjevanju nije carsko vieće, nego privatni 
savjet, što ona trojica daju caru bez poziva, i kao nekakova kama- 
rilla tajno cara nagovaraju, a u XVII. vieće je javno i glavno, gdje 
su veziri i paše; u razlici vieća treba da bude razlike i u karakte- 
rima, na koje je Gundulić vrlo dobro pazio svuda. G. Pavić nalazi 
razliku pjesnika i u tome, kako se u II. pjevanju opisuje Mustafina 
mati poput najgore vještice (kit. 34—44), a u XVII. ni rieči o njoj 
ni o njenim vrlinam; u XVIL se je pjevanju očekivao taki opis 
nakon pjevanja XILL. Cudim se, kako bi g. Pavić mislio, da tako 
može Gundulić zabrazdit. Dilaver u II. pjevanju tajno i privatno 
uz svoja dva druga svjetuje cara da zadavi Mustafu, mater mu i 
zeta Dauta, prije nego podje u istok: to zbog straha da mu ne 
preotmu prestolje; da ga na to skloni, govori svašta na Mustafinu 
mater.! Ali car mu ne prihvaća svjeta. U XVIL pjevanju već pre- 
staje zgoda o tome govorit, a nije ni mjesto, pošto u javnom ca- 
revu vieću ima i tajnih pristaša Mustafe i matere mu, kako je od 
prilike Husein-paša*; pak da je i ovdje Dilaver uložio štogod o vra. 
goduhi Mustafinoj materi, svak bi rekao polag svog zdravog ra- 
zuma, ,non erat his locus.“ A g. Pavića zavele su vještičke misli 
u II. pjevanju, da reče da je to od dobi Palmotićeve.* Neka se 
g. Pavić obazre jedan viek natrag od (Gundulićeva vremena, pak 
će naići na Jegjupke Čubranovića, Mažibradića i inih nepoznatih 
pjesnika, gdje će moć razvidit neizmjerna čaranja i slične izmišljo- 
tine. A Gundulić je pomnjivo proučio Jegjupku Čubranovića, pak 
! Premda je ono vieće tajno bilo, ipak je vojska znala da car kao ne- 
zrelo diete sve čini po savjetu one trojice. I zato što je vieće tajno bilo i 
što su samo trojica znala za to, nije se mogao onaj privatni dogovor II. 
pjevanja ni spomenuti u XVII., a kamo li da se pretresaju stvari u njemu 
rešetane. 
2 Ako Husein i nije bio očiti pristaša Mustafe, ipak nije pripadao kama- 
rilli i bio je ni tamo ni amo, zato je napokon i poginuo. 
8 Kako ge to može i pomislit, kad imamo rukopis god. 1648 današnje 
Osmanide osim dva popunjena pjevanja! 
