182 LUKA ZURE, 
Ah! da 'e taka tri bojnika (Karakaš) 
Naša vojska još imala, 
Ne bi nje se šteta prika, 
Neg Poljačka naricala. 
Ali viečna dika i slava 
I smrt ista bi mu tade, 
Kraljevića Vladislava 
Ispod ruke pokli pade. 
Soko nije brži od striele 
Vrh svieh ptica perja ohola, 
Ali leti više vele 
Oro sivi vrh sokola. 
Nu vaj! huda kobna polja ! 
Spomena me htje razžalit, 
Da mi 'e triebi sried nevolja 
Neprijatelje silom hvalit. 
Ah! ne hvalim nepriatelje 
Nego kriepos ka pod nebi 
Svjetlosti ima dana bjelje 
I gdje god je hvala 'e sebi. 
A kud će g. Pavić sa svim redom IVog pjevanja, a kud će sa 
svršetkom : 
Istočnoga vojska zmaja 
Ne može se vojska rieti, 
Neg pučina bez dna i kraja, 
Za sviet prikrit i proždrieti. 
Gled' okolo odasvudi 
Sto oko vidi svom kreposti, 
Sve bi puno bojnieh ljudi, 
Sve 'e sad puno suhieh kosti. 
Sve bi puno ognja živa, 
Sve 'e sad puno mrazna praha, 
Prut i Njester što obtjeciva 
S crna mora do Ugrovlaha. 
Suviše g. Pavić ovde veli, da ona predugačka epizoda u XIXom 
pjevanju (kit. 86—95) o liepoj Agjamkinji Dilaverovoj smeta raz- 
voj čina; to, nastavlja, mnogo bi zgodnije bilo prenieti u IVo pje- 
vanje kod kitica 14—%71. A ja mislim, da vrlo dobro stoje one ki- 
tice gdje su sada, jer tim XIXo pjevanje odgovara IVom i vidi 
se da oba potječu iz istog pera. A XIXom pjevanju bolje se pri- 
Za ko'e djelo Osman mladi 
Husein-pašu diže, a njega 
Vrh vezira svieh posadi 
Na vladanje svieta svega 
Iz svega se očito vidi dosljednost Gundulićeva. 
