O KOMPOZICIJI GUNDULIĆEVA OSMANA. 18b 
Pak i za XILi XII. veli g. Pavić da pripadaju drugom pjes- 
niku. To nije moguće, mislim, jer samo XIII. pjevanje odaje za- 
nešenjaka za 'Tassom, što je bio naš Gundulić, pak i vještina i jez- 
grovitost i strahoća očituju glasovitog Gundulića, a to će mi svak 
potvrdit, da čitajuć sabor pakljeni u Tassa pak u Gundulića, uvidja 
se da se je ovaj onomu baš blizu primakao. 
G. Pavić zaglavlja, da bi ko god mogao opet iz Osmanide sku- 
piti sve otraške i ispaljetkovati te sastavit dvije pjesme Osmana i 
Vladislavijadu; pak zatim odbija sumnju, što misli da bi se mogla 
izleći, dali je uprav Gundulićevo djelo Osman, i veli da je od pri- 
like Šiško, sin našeg pjesnika sastavio tu hiperomantičnu pjesmu 
od dvije očine i dao naslov očin. Nastavlja, da se nije čuditi što 
Dubrovčani Criević, Gvozden (Ferri), Zamanja i Appendini hvale 
do nebesa Gundulića i ne prigovaraju mu ništa; jer i u novije 
vrieme uz malo prigovaranje dižu ga u zviezde, zato baš jer se 
sad hrvatska književnost preporadjala, i zanešenost za GGundulićem 
potieče iz patristizma Pak dokončava sa uvrjedom Gundulića koje 
neću ni odbijat.' 
Evo u kratko razloženja moga o poviesti Gundulićeve Osmanide, 
naslanjajući se na stare viesti dostojne hvale. Gundulić je od pri- 
like mogao početi svoju pjesmu okolo godine 1623, jer ne možemo 
u ona vremena prije promislit da su se stvari obaznale i razjasnile. 
Ne će nam to nimalo udarit u oko da, pošto je rat poljačko-turski 
bivao g. 1621 a smrt Osmanova g. 1622, Gundulić je stoprva po- 
četkom g. 16235 mogao obaznati drobnosti toga rata i katastrofe u 
Carigradu, za razloge koje sam gore nanizao. Tad je od prilike 
bilo Gunduliću 35 godina. Uz domaće i državne posle, jer_ je on 
bio viećnik, bavio se je uzgredno knjigom i radio polako. Od g. 
1623 do g. 1638, kad je umro, nema nego 15 godina vremena 
što nije mnogo najboljemu pjesniku da ispjeva onaku pjesmu. Ja 
dakle doista tvrdim, da je Gundulić Osmanidu radio do smrti, i 
svedjerno popravljao i izmetao i nadodavao, a u tomu me podupiru 
razloženja Volantićeva?: ,Si osserva indi un numero incredibile di 
varianti lezioni, numero che non pub con alcuna proporzione pa- 
ragonarsi con quello che trovasi nel! opere di molti altri de nostri 
poeti, benehč manoseritti al pari dell Osmano; anzi quelle poche 
varianti, ch'in esse s incontrano, neppur si possono in istretto ri- 
! Premda hypotezu ove tobožne smjese svak mora zabacit kao neosno- 
vanu , ipak će g. Pavića književne poviesti spominjat kao našega Wolfa. 
2 V. Versione libera dell' Osmanide 1827. 
