218 FR. MAIXNER, 
Iztaknuvši to dvostruko gledište, s kojega valja prosuditi te 
ruke knjige, pristupam k ocjeni gore navedenoga djela g. prof. J. 
Ribolija. 
U kratkom predgovoru razlaže g. pisac svrhu i potrebu takove 
knjige za mladež u obće, a na pose za našu mladež, te zatim 
navadja djela, koja je u priredjivanju svoje knjige imao pred 
očima. Slažuć se ja inače podpuno s načeli, što jih g. pisac 
razvija u tom svom predgovoru, nemogu ipak propustiti a da i 
tu neprimetnem koju. Knjiga je, kako to već naslovni list kaže, 
prije svega namienjena učenikom gimnazijskim, nu str. VII. iztiče 
g. pisac ,da je jur u pozivu na predbrojku rekao, da će knjiga 
služiti i onim učenicima, koji su odlučili da se posvete klasič- 
nim jezikoslovnim naukam, jer bi u njoj našli u kratko sve 
ono, što su inače usiljeni crpiti tamo amo po različitim ogrom- 
nim inostranim djelima“. Nebi bi bilo na korist znanosti same, a 
napose nebi bilo na probit budućih učitelja naših gimnazija, da se 
takovo načelo poprimi sine reservatione. Mislim, da mi netreba po- 
tanko i na dugo dokazivati, da je posve krivo i po razvoj zna- 
nosti u nas upravo štetno i pomisliti samo, da je za kandidate gim- 
nazijskoga učiteljstva već dovoljno crpiti svoje znanje o rimskih 
starinah, u kojih ima, kako je svakomu strukovnjaku poznato, ne 
samo puno težkih i zapletenih već i mnogo prepornih pitanja, iz 
dielca, koje jedva dostaje za iole zrelijega gimnazijalea, koji se 
hoče nješto bolje upoznati s predmetom, zasiecajućim u rimske starine. 
Istina bog i ustrojni nacrt za gimnazije od god. 1856 netraži su- 
stavna znanja kako niti kod ostalih pomoćnih znanosti tako ni kod 
rimskih starina od kandidata pri učiteljskom izpitu, ali se u dotičnom 
paragrafu naročito kaže, da kandidatu novija znanstvena literatura 
kako o drugih pomoćnih znanostih tako o starinah (koje se ondje 
osobito naglasuju, što budi mimogred rečeno) mora biti dobro po- 
znata. I punim pravom traži to ustrojni nacrt od budućega profe- 
sora gimnazijskoga, jer nije za njega dovoljno da si prisvoji rezul- 
tate nedvojbene, nego treba da marljivim čitanjem epokalnih djela 
prodre u pravi smier onih znanosti, i što se ima osobito naglasiti, da 
si pribavi znanstvenu metodu, kojom će danas sutra i sim moči 
samostalno gojiti znanost samu i unapredjivati ju, ako je inače po 
svojih sposobnostih tomu pozvan. Protivno načelo, koje se ponjekle 
odziva iz onih redaka g. pisca, čini mi se od prilike tako, kano da 
bi tko kandidata za sveobću povjest svjetovao, da n. pr. za rimsku 
historiju prouči školsku knjigu recimo Piitzovu zato, jerbo če tamo 
u kratko nači sve, što bi inače morao crpiti iz Niebuhra, Scehweg- 
lera, Mommsena, Drumanna, Gibbona i drugih učenih diela. Kandi- 
datu staroklasičkoga jezikoslovja upravo je dužnost čitati barem 
njeka od tih ,različitih ogromnih inostranih djela“, ako si je iole 
svjestan svoga zvanja. 
Druga se primjetba moja tiče onih izvora ili bolje rekuć poma- 
gala, koja su g. piscu služila pri izradjivanju knjige. Cudim se, da 
se je g. pisac obazirao na njeka djela, koja ne samo što neimaju znan - 
