KNJIŽEVNE OBZNANE. 224 
stveno nazivlje nemilice i bezobzirce protegne, jer time ne samo da 
ništa nepomažemo jeziku, nego ga kadkada upravo i nagrdjujemo, 
pa osim toga radimo time skoro uviek na uštrb razumljivosti i 
razgovietnosti predmeta samoga. Ili znači li čistiti jezik, ako n. pr. 
u matematici prevodimo izraze, koji svoj naobraženoj Evropi rabe, 
Sinus, consinus, tangens ete., a ipak pišemo u matematičkih formulah 
Sina, cosB tanga itd. Neznači li to hotimice se odieliti od ostalih 
prosvjetljenih naroda pa osim toga, ako je slučajno takova knjiga 
namienjena učionam, predmet u sebi težak mladeži još više otežčati ? 
I g. pisac je u tom pogiedu predaleko pošao. Mogu od prilike 
naslutiti, koji su ga razlozi sklonuli, te se je dao na onakov, s 
velike česti neuwmjestno .prevadjanje strukovnoga nazivlja. Ta svatko 
nas zna, da nam naši i našega napredka neprijatelji pribadaju, da 
nam je jezik siromašan, da nismo kadri na svom jeziku šta znan- 
stvena napisati, i kako već svi ti priekori glase, kojih je svaki dan 
i do sita čutii čitati. Prosudjujuć s takova gledišta te prevode mogli 
bismo u domoljubnoj revnosti g. pisca nači donjekle izpriku, nu 
opet nesmije nas ni takovo uzvišeno načelo skrenuti s pravoga 
puta. Sit modus in rebus! moglo bi nam i tu služiti geslom i rav- 
nalom našim. 
Tako je po mom mnienju neumjestno prevadjati izraze senatus 
(starovieće) i respublica (skupnovlada), a to tim više, što zadnja 
rieč nije nego tek dosta nespretno skovana rieč, i što ona kao što 
i starovieće ni neizrazuje ono, što rimska respublica i i senatus. Zašto 
prevodom unašati u izraze pojmove, koji ni nisu s uredbami kao 
conditio sine qua non spojeni? U ono vrieme, kada je rimski senat 
sbilja bio odlučujućim faktorom u državi, nije ni trebalo, da mu 
članovi budu starci, dapače nije ni trebalo, da budu u rimskom 
smislu rieči seniores, buduć su i u prvo vrieme republike 1 sasma 
mladi ljudi mogli polučiti časti', po kojih ako i nisu kod sliedećega 
izbora senator4 postali senatori, a to su ipak dobivali ius sententiae 
in senatu dicendae* i buduć su i poslije lex Villia_annalis, kojom 
su se godine opredjelile za polučenje pojedinih časti, i lev Ovinia 
i plebiscitum Atiniwm, po kojih su se bivši magistrati (ako im nije 
kakova notio censoria priečila) kod sliedećega izbora morali uvrstiti 
medju senatore, mogli i sa trideset i njekoliko godina postati sena- 
tori, dakle s dobom, koje se u Rimljana označuje sa untores.* Zašto 
da nekažemo senat i republika, kada te rieči stvar točnije označuju 
nego starovieće i skupnovlada, kada ih je ostala prosvjetljena Evropa 
pridržala i kada su napokon svakomu iole naobraženomu čovjeku 
razumljivije ? 
Upravo pako pogibeljno je prevadjati nazivlje izrazima, koju su 
u našem jeziku već žermint techmici budi za posve druge, budi za 
slične pojmove. Amo brojim: zadruga (curia), zadružni poglavar 
1 Sr. Becker II, 1 p. 317i op. 
3 Sr. Lange II, p. 335 (3 izd.) 
* Becker TI. 2, str. 392. 
