226 TR. MAIXNER, 
miešao i što je najčudnovatije, zadnje mu se mnienje čini »ajpouz- 
danijim, a ipak se povadja u predidućem i sliedećem za drugim 
mnienjem. Dan danas je sliedeće mnienje o tom trećem plemen: 
skoro obćenito: a) Ime Luceres ima se izvadjati od osnove /uc (u 
luc-ere, Xx Xvy-vo; kevxos, luč, Licht)' te znači po prilici isto što 
i illustres. Izraz t taj liepo odgovara sjajnomu njihovu stanju ravno- 
pravnosti u državi, odkada su se sdružili s Ramni i Titiji. Da su 
bili ravnopravni s "drugimi plemeni, proizlazi odtuda, što su članovi 
kurija, buduć ima 30 kurija, dakle broj, koji je očevidno s obzirom 
na tri plemena uzet, i što se kraljevi više nebiraju neizključivo iz 
Ramn4 i Titija. 0) Što se narodnosti Lucerf tiče i vremena, kada su se 
sdružili s Ramnii Titiji, to se kombinatornim putem može veoma vje- 
rojatan zaključak stvoriti. Ramnii Titiji živili su dobrano vrieme u za- 
jednici i razvijali su državu samostalno prije nego su sć š njimi sdru- 
žili Luceres_ (Sr. ono što je prije o tom rečeno). Buduć pako ustav, 
kojemu je Tarquintus Priscus udario temelj, a Servius Tullius ga 
posve izveo, ona #7; plemena predpostavlja kao obstojeću već uredbu, 
to biva jasno, da su se Luceres s drugimi plemeni sdružili po pri- 
lici u ono vrieme, koje se pripisuje ZFullu FHostiliju, te da su oni 
Albanci, koji su za istoga kralja nadošli u Rim. Ovo se mnienje 
podupire još time, što za Tulla Hostilija pripoviedaju, da je rimski 
patriciat umnožio odličnimi albanskimi obitelji, da je Albancem dao 
caelijsko brdo za stan i da je broj konjaničtva povisio, Uz ovo 
Mnienje punim pravom pristaje i Koiimek u svojoj rim. povj. str. 897. 
O cielom tom predmetu sr. obširno razlaganje u Langea 1. p. 96 sl. 
U 6. S. govori g. pisac o , Curie i duša “ I ovaj je, paragraf 
nejasan i netočan, tako da si po njem lje neće nitko moći stvoriti 
bistre slike o riu:skom tom odnošaju. A kako nebi bio nejasan, 
kada je g. pisac u njem prvo pomiešao političko razdjeljenje (u tri 
tribus = 30 kurija) i obiteljsko (u gentes i familiae), drugo latin- 
skim izrazom za političko razdjeijenje (curia, curio i curialis), na- 
djenuo imena domaća, koja rabe za obiteljske odnošaje (zadruga, 
zadružni poglavar i zadrugar), a napokon i u tom pogriešio, da Au- 
rijam pripisuje sacra gentilicia. Ovo zadnje ima naravno glasiti 
sacra curiarum, jer sacra gentilicia = sacra gentium odnose se samo 
na onaj dotični rod (gens) pa su posve privatne naravi, dočim sacra 
curiarum spadaju medju sacra publica te se odnose na ciele kurije. 
Govoreć g. pisac o kurijah, imao je u kratko takodjer spomenuti 
t. z. des curionium, curio maximus (n. pr. Liv. III. 7), curiae ve- 
teres i novae. 
Passus na početku paragrafa: ,Svaka zadruga imaše svoje oso- 
bito ime, uzeto, kao što narod mišljaše, od trideset imena sabinskih 
ugrabljenih djeklica“, imao bi s njekoliko rieči barem razjasniti ili 
od rieči ,uzeto“ pa sve do kraja izpustiti, jerbo je onako puk ana- 
kronizam, budući je 30 kurija očevidno bilo istom onda, pošto se 
1! Sr. Corssen Aussprache ete. 1. cit., G. Curtius, Grundz. p. 160, Va- 
niček, op. cit. p. 140. 
