KNJIŽEVNE OBZNANE. 291 
je treći tribus pridružio, dakle kašnje, nego li su se ona dva na- 
roda sdružila i buduč se iz njekih sačuvanih još imena (n. pr. Fo- 
riensis, Veliensis) daje naslutiti, da su imena kurijam valjda po lo- 
kalnih načelih nadjenuta, t. j. po onih mjestih, gdje je većina onih 
rodova (gentium) stanovala, koji su spadali u kuriju. 
»ovaka zadruga bijaše sastavljena iz deset brastva ili porodica 
(gentes) ete.“ nije nego hipoteza Niebuhrova (Vortrige iiber r&m. 
Alterth. p. 30 sl.), koje g. pisac nije imao poprimiti. Ona se jedino 
osniva na krivo shvaćenu mjestu iz Dion. Hal. II. 7 i na neumjestnoj 
analogiji atenskih fratrija (opao) i gene-đ (yevn) s rimskimi curia 
i gens. Prvi se je toj hipotezi punim pravom protivio Gottling, zatim 
Becker II. 1, 31 sl. a posve evidentno dokazao netemeljitost njezinu 
Lange op. 1. p. 223 sl. 
Razdioba naroda rimskoga u tri fribusa (== 30 kurija) je poli- 
tička, a dieljenje u gentes i familiae_ starodavno, obiteljsko patrija- 
halno svih naroda italskih.! Broj rodova (gentium) mienjao se je i 
morao se je mienjati budi time, da su izumirali pojedini rodovi, budi 
time, da su se s vremenom i doseljivali njekoji te primljeni bili u 
rimske gentes, a ipak gentilnoga svoga imena promienili nisu. Sr. 
što Livij II. 16 pripovieda o Atti Clausu, osnovatelju gentis Clodiae. 
O stalno i čvrsto ustanovljenu broju od 300 rodova (gentium) ne- 
može biti ni govora. 
Govoreć g. pisac o rodovih (gentes) pod konac S. 6., imao je 
svakako nješto spomenuti i ob imenih (nomen ili nomen gentilicinm, 
praenomen i cognomen) i to tim više, što je to svakomu neobhodno 
potrebito znati, ako hoće da razumije, što se u sliedećih paragrafih 
razlaže ob imenih robova, štićenika i posinjenika. 
U drugom dielu $$. T—41 razpravlja g. pisac o raznih vrstih 
rimskih stanovnika u sliedećih odsjecih: €) Slobodnici, Robovi i 
Odkupljenici (Drberi, Serve, Lbertini) $. 1—15, b) Gradjani, Ino- 
stranci, Latini (Cives, Peregrini, Latini) S. 16—25, c) Pučani i Ple- 
miči (Pleben et Patricti) S. 24—29, d) Vlastela i Prostaci (WNobiles 
et lgnobiles) S. 80—31, e) Vitezi (fiquites) S. 32—38, f) Zaštitnici 
i Stićenici Patron: e! Clientes S. 39—41. 
G. je pisac imao tu, koliko je to iole moguće bilo, više gledati 
na historički razvoj te prama njemu razrediti gradivo. Tako su n. 
pr. SS. o štićenicih i zaštitnicih imali biti pred svimi ostalimi, ili 
barem pred onimi pod e, d, e navedenimi, budući je institucija 
klientele (kano stara italska institucija, koju nalazimo i kod ostalih 
italskih naroda) u Rimu prije bila negoli patricit i plebeii, ordo 
equester, nobilitas, dapače kada je ova zadnja počela u Rimu na- 
stajati, već nije bilo više one prave njekadašnje klientele. U obće 
imao se je historički razvoj pojedinih uredaba više uvažiti, nego li 
to g. pisac čini, jer većinom se razpravljaju stvari tako, kano da 
se tečajem vremena nisu nikakove promjene dogodile. 
1 Sr. takodjer Th. Mommsen R. G., koji takodjer razdjeljenje u gentes 
i familiae smatra obiteljskim razdjeljenjem. 
* 
