MEHANIČNA TEORIJA O TOPLOTI. vi 
v ,emanaciji“ kakor uči star emanaški nauk, ampak da izvira 
iz nekega tresočega eterovega gibanja ali iz njegove vibracije. 
Preden pa je ,vibrašk“ ali ,undulašk“ uk o svetlobi vterdil 
svojo stopinjo, je preteklo več od sto let za Huyghens-om; še le 
od začetka našega stoletja je pridobila undulaška teorija o 
svetlobi tako prepričavno moč, da je pregnala vse svoje protiv- 
nike. Okrepčevala pa se je posebno po izskušnjah, ki sta jih fi- 
zikar Young in Fresnel srečno preiskovala, in pa po matema- 
tičnem dokazovanji, s kterim sta Cauchy, Green, i dr. razla- 
gali svetlobne prikazni. Odkar je jela undulaška teorija s pomočjo 
više matematike tako natanko preračunavati svetlobne prikazni in 
njihove zakone, da jej ni bilo samo mogoče razlagati znanih pri- 
kazni, temveč da je mogla prerokovati neznane svetlobne pri- 
kazke kakor se, n. pr. po mehaničnih pravilih prerokujejo pri- 
hodnje prikazni na nebu, je pa pregnala vse svoje protivnike in 
žnjmi vred staro emanaško teorijo. 
Zmaga undulaške teorije o svetlobi je pridobila široko polje 
svetlobnih prikazni zakonu ohranitve žive moči, ter je oplašila 
imponderabilske duhove da jemajo zapuščati svoje staro posestvo 
v fiziki. Ker pa undulaška teorija razlaga tako srečno svetlobne 
prikazni po vibraciji, in ker svetlobni žarki tudi ogrevajo stvari, 
ni misliti druzega, kot da izvirate svetloba in toplota iz edinega 
izvira, ter mora posebno žareča toplota, ki jo delajo svetlobni 
Žarki, izvirati iz nekega tresočega ali vibrajočega gibanja med 
trohicami po truplih. 
Melloni je dokazal s svojimi imenitnimi preiskavami o žareči 
toploti, da toplotni žarki niso druzega nego nevideči svetlobni žarki, 
ter obstojć ti kod oni v vibraciji. — Ako spustimo solnčni žarek 
skozi malo luknjico v temno sobo, tako da sije na drugo steno 
v sobi, se vidi na temni steni okrogla svitla lisa. Ako pa v temni 
sobi postavimo optično prizmo na njegovo pot, tako sicer da 
žarek gre skori prizmo, pa prizma nalomi nekaj malega solnčni 
žark, ki zadene steno na drugem kraji in videti je na steni 
mesto bele lise barvasti trak ali spektrum, ki obstoji pore- 
doma od tega konca do onega iz enacih barev kakor mavrica na 
nebu. Od tistega konca sem, ki je naj bliže prejšnji beli lisi, se 
vrste barve: rdeča, narančasta, rumena, zelena, modra in indigasta, 
in pa vijolasta. V stekleni prizmi se ni le nalomila ravna svetlobna 
pot, ampak solnčna bela svetloba se je razdelila na veliko razno 
RJ. A. XIX. 2 
