18 S. ŠUBIC. 
barvarstih žarkov, ki delajo mavričasti trak. Razdelitev prizma- 
tičnih barev prihaja po undulaški teoriji od lasti razno barvastih 
žarkov, da se ne lomijo vse barve enako ampak ta bolj ona 
manj. Naj menj se lomijo rdeči žarki, vijolasti pa naj bolj, te 
drugi pa poredoma bolj kot rdeči čim bolj se bližajo na mavri- 
častem traku vijolastemu koncu. 
Po Fresnel-ovih izkušnjah storć eterove trohice na rdečem 
konci vsako sekundo 481 bilijonov tresajev, na vijolastem konci 
pa 764 bilijonov. Po Fraunhofer-jevem merjenji svetloba 
nima po vsem spektru enake moći; naj slabejša je po vijolastem 
kosu ter zgine na njegovem konci, najmočneja pa je po rumenem 
kosu, od tega tje proti rdečem koncu pa prihaja zopet slabeja ter 
na rdečem koncu zopet zgine. 
Melloni je pa dokazal po svojih izkušnjah toplotne prikazni 
po spektru. Stena, na kteri se kaže spektrum, se ogreje; to- 
plota pa nima tistega reda kakor svetlobna moč. Ako gre solnčen 
žark skozi prizmo iz kamnene soli, ki naj raje prepušča to- 
ploto skozi sć, se naj laglje preiskuje toplota po spektru. Opaža- 
vanje uči, da ima toplota na vijolastem konci naj manj moči, proti 
rdečem koncu tje pa prihaja toplotna moč vedno veča, naj veča 
pa je zunaj rdečega konca, kjer ni videti več mavričastega traku. 
Spektrova toplota pa ogreva še na dve tretjini vidljivega spektra 
daleč v temnem prostoru zunaj rdečega konca. S to pravico, 
s ktero se imenuje vidljivi mavričasti trak solnčni svetlobni 
spektrum, se sme imenovati tisti trak po vsi svoji dolgosti, 
naj se vidi ali ne, kjer kaže toploto, toplotni spektrum. 
Iz te izkušnje se spoznava, da ima solnčna svetloba razun vid- 
ljivih barvastih žarkov, še veliko druzih nevidljivih žarkov v sebi, 
ki tem večo toploto dajo čim dalje segajo onkraj rdečega konca. 
Naj močnejši toplotni žarki doli pod rdečim koncem so še manj 
nalomnjeni kot rdeči žarki, ter pravi undulaški uk, da delajo nji- 
hovi tresovi daljše valove in da se nekaj počasniše tresejo trohice 
v njih. 
Solnčni spektrum se pa nevidljivo tudi razsteza onkraj čez 
vijolasti konec. Fotografija se opira na lastnost solnčne svetlobe, 
s ktero ona dela kemične prikazni in spremembe. Preiskovaje ke- 
mične moči razno barvanih žarkov po solnčnem spektru se pre- 
pričamo, da imajo žarki rudečega konca naj manj kemične moči, 
da pa ta moč proti vijolastemu koncu raste; naj večo kemično 
