88 FR. RAČKI, 
ako i kada nije bilo mužkih; one su u tom slučaju prenosile pravo 
na svoje odvjetke. Tako je u Českoj, pokle je ovdje pfemyslovski 
rod izumro, prešlo pravo vladalačko na ženske mu članove, od- 
nosno na njihove supruge.' Za Hrvatsku ne možemo vladalačkoga 
prava u tom obsegu ni jednim primjerom utvrditi. Laglje se dade 
izvesti iz navedena reda hrvatskih vladalaca drugi običaj ili zakon 
u nasljedstvu. Vidismo naime, da su poslje Kriesimira I slie- 
dili na hrvatskom priestolu njegovi sinovi, i to ovim redom: Dr 
žislav, onda Kriesimir i Gojslav: Svetoslavov sin Stjepan nije stu- 
pio na priestol poslije svoga otca, nego poslije svojih striceva. 
S druge strane vidismo, da je poslije smrti rečenoga Kriesimira 
zavladao razdor radi nasljedstva izmedju Držislava i Svetoslava; 
pak se veli, da je Svetoslav imao pravo na priestol, ali da mu ga 
Držislav ,prevarom“ preote. Odavle se vidi, da je u Hrvatskoj, 
bar od konca X vieka, vladao običaj ili zakon, da članovi vlada- 
lačkoga roda sliede na priestolu po starješinstvu. U Českoj je sta- 
rješinstvo u priestolnom nasljedstvu zaveo knez Bretislav I (1037 
do 1055), suvremenik našega Stjepana I; pred tim je vladalac još 
za svoga života sam si naznačio nasljednika iz roda. Red po sta- 
rješinstvu vladao je u Českoj XI i XII vieka, te dao povoda raz- 
miricam u vladalačkom rodu; dok se napokon početkom XIII vieka 
neutvrdi red po prvorodstvu." Do ovoga razvitka, koj utvrdjuje 
vladalačku vlast, nije dospjela hrvatska država. — Pravom starje- 
šinstva zasio je na dalje priestol samo jedan član vladalačkoga 
roda; jedinu bi iznimku našli u suvladju braće Kriesimira i Goj- 
slava, ali ovaj jedini primjer tako je u uzrocih i okolnostih neiz- 
vjestan, da ne može onoga pravila oboriti. — Šta se napokon tiče 
odnošaja izmedji članova vladalačkoga roda, pak izmedju vladaoca 
i pojedinih članova roda; ovaj odnošaj, ako i nije nam poznat iz 
izričnoga svjedočanstva, neće nam biti nejasan, omjerimo li ga o 
izvjestnih pojmovih o rodu i porodici kod svih slovinskih plemena, 
koji su ravnali i preplićali sav njihov sukroman i javan život, i 
koji su jamačno takodjer u hrvatskom vladalačkom rodu bili rav- 
nalo za njegove članove. Sve je članove vezala jedna rodstvena 
sveza, iz koje potekoše samo rodstvene obvezanosti; vladalac je 
smatran kano starješina roda naprama mladjim mu članovom, ali 
ne kano gospodar naprama podčinjenim si rodjakom. Ovaj iz slo- 
IH. Jifeček: Slovanskć pravo. II, 84. 5. Ibid. p. 86.--90. 
