98 FR. RAČKI. 
govim i s pomoćju v njega virujućih jesmo odlučili osloboditi mista 
koja je za ljubav našu okrvavio i gdje pridao duh otcu kroz muku 
i trud i greh, v kom bi položeno prislavno tilo njegovo.““ I toj 
čuše, bogom prokleti i nevirni, Hrvati, ki ne mnogo prija daše 
pomoć hudobnomu sinu, da dobroga njih gospodina kralja Rado- 
slava iz kraljevstva njegova izagnati i s oružnom rukom s nemilo- 
stivom sinom njegovim iz žemlje prognati, tada čuvši toj nevirnici 
ne daše ni listove dočtiti i skočiše, ne samo da bi pristali na do- 
stojnu molbu sv. otca pape i cesara rimskoga, da sv. mista iz ruk 
poganskih izmu i oslobode, da oni bogom kleti. počaše kričati i 
vikati na sv. kralja tužeći se i vapijući jednim glasom, kako na 
isukrsta židove: ,,da on išće izvesti njih i žen i ditce njih i s pa- 
pom ter s cesarom odtimati mista, gdje bog propet i gdje grob 
njegov; a što je nam za to?““ I nevirni Hrvati vazaše zlu misal 
i nepravden svit i meu sobom zlo viće učiniše, i sebi i ostatku 
svomu rasap i vičnje pogrgjenje. I tako počeše vapiti, kako no 
židove vapiše na isukrsta, kada reče poglavica: bolje da jedan 
umre nere tolik puk da pogine. I tako sramotni i nevirni Hr- 
vati počeše govoriti vapijuće kako psi ali vuci: ,bolje da on sam 
pogine, ner da nas iz didine naše izvede cića boga i inim mista 
toliko daleko obimati, zemlje i gradove ine. Inako nere kako psij 
na vuke lajući kada idu, tako oni na dobroga kralja Zvonimira, 
komu ne daše ni progovoriti, nere s bukom i oružjem počeše sići 
njega i tilo njegovo raniti, i krv prolivati svoga dobroga kralja i 
gospodina, koji ležeći v krvi, izranjen, velicimi bolizni, prokle tadaj 
nevirne Hrvate i ostatak njih bogom i svetimi njegovimi i sobom, 
nedostojno smrću njegovom; i da bi veće Hrvati nigdar ne imali 
gospodina od svoga jazika nego vazda tugju jaziku podložni bili. 
I tako izranjen ležeće a Hrvate proklinjući izdahnu, i pojde duh 
njegov po milosti onogaj, ki sve može, s angjeli veseliti u vike 
vikom.“ — Ovu istu, samo pokraćenu pripoviest o smrti kralja 
Dvinimira usvoji preradjena ,historia ecclesiae salonitanae“ spljet- 
skoga arcidjakona Tome po rukopisu barberinske knjižnice u Rimu.! 
Ona predje u bitnosti takodjer u ,Chronicon breve regni Croatiae 
Joannis Tomašić, minoritae,““ koj još znade, tko je kralja ubio, 
njegov naime tajnik i peharnik imenom Tadija, i kada, dne 20 trav. 
1 Br. 3481. Preštampao sam ovaj izvod u Književniku 1, 226.  % Arkiv 
za jugoslav. povjest. IX, 9. 
