102 FR. RAČKI. 
bi sljedeće godine (1076) u jeseni okrunjen po papinu poslaniku, 
već je buknula razmirica s Hinkom IV. Poslije toga nebi se moglo 
ničim dokazati, da ,cesar rimski s voljom sv. otca pape posla posle 
i listove svoje“ kralju Svinimiru pozivajući ga u pomoć za obranu 
iztoka, ako bi se htjelo razumievati pod papom Grgura VII, pod 
,cesarom rimskim“ Hinka IV. Svinimir je na dalje preminuo po- 
slije 1086 a prije 1089, dakle ili za vladanja Viktora III ili prve 
godine Urbana II; izvjestno je pako, da niti je prvi tečajem svo- 
jega kratka vladanja, niti je drugi prvih godina svojega vladanja 
prihvatio i nastavio podhvat zapodjenut Grgurom VII godine 10%4. 
Odavle pako sliedi, da nije mogao s te strane prispjeti onaj poziv 
u Hrvatsku, koj bi dao povod skupštini, razjarenosti u narodu i 
ubojstvu kralja Dimitrija Svinimira. 
Odavle ne može biti sumnje, da ona hrvatska pripovjest nije 
opravdana suvremenom povjesti, pače da je spomenici one dobe 
neizravno oprovrgnuta i zabačena. S toga držim na dalje, da je 
cralj D. Svinimir preminuo naravnom smrću, pak u tom smislu i 
tumačim navedene rieči u listini njegova nasljednika Stjepana II. 
Pripovjest o smrti kralja Svinimira nastala je u Hrvatskoj mnogo 
kašnje. Arcidjakon Toma, pisac polovinom XIII vieka, nije znao 
o njoj ništa, ili bar nije ništa do nje držao; ter napominje smrt 
kralja' u kratko ovako: ,Eo namque tempore rex Svinimirus mortis 
debitum solvit.“ U preradjeni primjerak Tomine povjesti dodje ona 
pripovjest iz hrvatske kronike. Ja mislim, da je ona pripovjest na- 
stala sljedećim načinom: Vladavina Stjepana II bijaše toli kratka 
a po svoj prilici toli neznatna, da je upravo izčezla iz uspomene 
naroda. I Toma nije znao ništa zabilježiti o Stjepanu Il, te smatra 
Svinimira posljednjim narodnim kraljem hrvatskim,* za kojim da 
su nastale nutrnje bune i napokon vladanje inostranca. S druge 
strane Svinimir je podulje kraljevao, ostavio mnogo uspomena u 
svojih zadužbinah pobožnih, čim si steče privrženost crkve i sve- 
ćenstva, koja je narasla iz odnošaja njegova naprama rimskoj sto- 
lici. Ovo je i hrvatski ljetopisac osobito iztaknuo pišuć:* ,,Zvo- 
nimir .. počteni kralj, poče crikve veoma čtovati i ljubiti i poče 
dobra pomagati a progoniti zale; i bi od svih dobrih ljubljen, a od 
! Historia salonit. e. XVII.  *Ibid.: , Nullumque (Svinimirus) suae po- 
steritatis haeredem reliquit. Sie ergo tota regalis sanguinis deficiente pro- 
sapia non fuit ulterius, qui in regno Croatorum rite succedere debuisset.“ 
HEH aoti die GBE 
