132 S. BRUSINA. 
Crisia, Idmonea, Myriozoon itd. Bilo je i mekušaca tako s ku- 
ćicom kao i golih; korepnjaka i koješta inoga, što je nabrojeno u 
dodanom popisu. Od resina bilo je liepih primjera roda Zalimeda 
Udotea, Dictyomenia itd. Pošto sam njekoliko puta na tomu mjestu 
lovio, i spravio za naš muzej, ono što je bilo moguće spraviti, 
priredio sam sve za odlazak. Parobrod morao se je tamo još dulje 
vremena baviti, a neimajući više na tome mjestu posla s nakup- 
ljenim blagom, odlučio sam dalje ići. Srećom dodje brod (kod nas 
imenom ,bracera“ poznat) sa živežom iz Zadra, a ja se Šš njim 
natrag vratim. Liepo se zahvalih i oprostih od gosp. T. Oester- 
reichera, ravnatelja ekspedicije, od zapovjednika broda gosp. O. 
Kerna, od Dr. Lebića, i od ostale gospode oficira tako brodskog 
zbora kao komisije; s kojimi moram priznati, da sam sproveo 
osobito na večer, poslije dnevnog rada, njekoliko veoma ugodnih 
sati, bijahu bo liepa kita ljudi med znanstvenom inteligencijom 
mornarice. Bile su med njimi zastupane sve narodnosti. Bilo je tu 
Niemaca, Taljana, Čeha, Poljaka, Slovena, Magjara, samo Hrvata 
ne; uzprkos tome, kao izobraženi ljudi, živili su jako složno, makar 
i ako jesu u mnogo stvari različita i protivna mnienja obstojala. 
Ovo boravljenje ostat će mi za uviek sladkom uspomenom osobito 
zato, što sam se pobliže upoznao sa življem na ratnom brodu. 
Duvala je jaka bura; nu kad jednom odlučih morao sam otići, 
Zapitavši me mornari broda: ,da li hoćemo“ odvratih: ,svakako“. 
Oficiri su se malo nasmijali, a jedan reče: ,nu vi ćete se skoro 
Vratiti, takvim vremenom a takvom ladjicom nije oprezno od- 
jedriti“. Ja zapitah onda naše mornare: ,makar bura još burnija 
bila, je li smijemo na put“, a oni: ,ako vas nije strah, i ne tr- 
piti na morskoj bolesti, smiemo“. Jedan oficir opet prišaptne: ,vra- 
tit će se“, a ja s parobroda sidjoh, pa hajde! Pomislio sam, da i 
ako njemački, poljački i drugi kopni štakori mogu postati valjani 
oficiri na moru, to se ipak Hrvat, komu su se oči morskom po- 
gledu divile, kako se tek otvoriše, i u talasećih se valovih od svoga 
djetinstva plivao kao riba, mora ipak da bude ponješto bolji, i 
ako se drugim valjanost priznati mora, pitanje je, da li nebi mor- 
narica bolja bila, kad bi, ako ne svi, barem velika većina čast- 
nika bila iz našeg primorja; ali da, hrvatska raja daje izvrstne 
mornare, ali Niemac i Magjar iz puste neka jih vodi i zapovieda. 
Ovom sam se prilikom sjetio na ono, što sam čitao bio i bilježio 
u Beču, pregledavši spise Brussellske akademije, a pošto se ove 
