NARAVOSLOVNE CRTICE. 139 
malo zemlje ima, jer tamo vrlo dobro uspieva. Ako bi dakle ime 
Mošor proizlazilo od rieči Mons aureus, postanak tog imena mogao 
bi se zbilja tumačiti iz toga, što se i u prastaro doba žito sijalo, i 
pošto se isto zrielo žuti i svietli kao zlato, nazvali su ga onda 
zlatnom gorom. Tim laglje moglo bi to nekada biti nego sada, jer 
na istoj gori moralo je prije mnogo više zemlje biti, dakle i više 
ražišta, dočim sada malo toga ima, a i biva ga sve to manje, jer 
kiša uvjek bolje izpira i odnaša zemlju. 
Od Spljeta počamši sve do Sinja, vidili smo kako po putu po- 
skakivahu hiljade i hiljade mladih krastača, vrsti Bufo viridis 
Laurent, tako da po čitavoj zemlji moralo jih biti više miliona; 
naraštaj, koj se mora pripisivati prošlomu kišovitomu prolieću. 
Prolazeći kroz posvema opustošeno i kamenito zemljište, počela 
nam se prikazivati sinjska ravnica. Za istinu jedva sam mojim 
očima vjerovao, da se u Dalmaciji nalazim. Istina gore su sve na 
okolo gole, ali zato ravnica, koja u sriedini leži, sa Cetinom riekom 
koja ju na dvoje dieli zbilja pruža krasan pogled, a oprieka medju 
kršovitom i pustom gorom, a s druge strane sa zelenilom ravnice 
čini prizor taj sve zanimivijim. U 9'/, došli smo u varoš. Gosp. 
Tripalo pozove me za svoga gosta, što ja tim radje prihvatih, jer 
tamo neima prave gostione. Zato me tim srdačnije primi čestita 
obitelj. 
U večer išli smo na brežuljak tik Tripalove kuće, odkuda se je 
vidilo posvuda na okolo njekoliko stotina kriesova, liepi prizor u 
mraku. Što bijaše to? U oči imendana sv. Ivana Krstitelja običaj 
je, da svaka kuća svoju vatru loži, i onda svaki po tri puta preko 
vatre skače, osobito za diecu veliko veselje; zatim pokose u polju 
malo klasje, načine kitu, i poprže istu na ovoj vatri, očiste zrna 
iz kite i sa malo soli jedu. Sutra (24 lipnja) dan sv. Ivana bilo je 
Vlaha (morlacchi) u varošu više nego obično, te je trg od njih sve 
vrvio. Od cieloga vlaškoga puka ne samo da su Sinjani najčistiji, 
a vrlo je jim krasna nošnja, nego oni su najljepši i visoka stasa, 
ljudi makar skoro u primitivnom stanju izobraženosti, to su ipak 
vrlo razboriti i bistrog uma. Ja sam se divio tome narodu, i po- 
mislio šta bi iz njega bilo, kad bi se barem malko za njegov boljak 
radilo! Ali se vlade malo zauzimlju; osim toga seljaci nemaju po 
vjerenja u naše ljude, koji gradjanske šešire nose, dakako ne bez 
razloga. Tudjinci znali su značaj tog naroda uvjek bolje shvatiti i 
cieniti, evo n. p. kako jih Nodir opisuje: ,Se voi arrivate cola, non 
