NARAVOSLOVNE CRTICR. 143 
danu vruće to na večer možeš uvjek uživati malo hlada, dočim po 
primorskih gradovih po danu gori, a na večer i po noći vlada još 
nesnosnija sparina i vrućina, to sam uzprkos vrućine drugog srpnja, 
koja je i u Sinju bila jedva snosljiva, nastavio svoja iztraživanja. 
Išao sam do briega imenom ,Pavica klanac“, komu na podnožju 
izvire potok Goručica. Bijaše već njekoliko tjedana, da se je osu- 
šio, samo vrielo nije ni mokro bilo a kamo li da teče voda. Nebi 
skoro čovjek vjerovao da med onimi golimi izgorenimi stienami 
kap vode izvirati može, da ga nebi na to dovele osušene vodene 
biljke, koje su tamo bile. Svake godine nestane tako voda iz ovoga 
potoka za vrieme veće vrućine, a ljudi pripoviedaju, da je njekada 
voda neprestano tekla, ali da su Turci, prije nego što otidjoše, za- 
čepili vrielo i time nezadovoljni još ga i vračarijami osušili. Neima 
pako sumnje, da su tome oni krivi, što su okolo stojeće gore sinjske 
doline upustošili, harajući šume. Ovaj potok je zato glasovit što se 
u njem nadju močarile, Proteus, čudnovate vrsti plazavaca, koje su 
odavna poznate kao živuće u kranjskih špiljah, a malo tko i sada 
vjerovati htjeli. Stvar je ipak nedvojbena, jer skoro, svake godine 
kad potok nabuji, nadju po jedan, dva komada, koja vrielo izbaci. 
Fitzinger dobio je od pok. Carrara, našega prerano pokojnoga sta- 
rinara, njekoliko močarila iz Sinja, a isti držeći da je dalmatinska 
vrst od kranjske različita, imenova ju njemu na čast Hypochthon 
Carrarae, razlike koje se svakako moraju još jedared bolje iztra- 
živati, da se vrst uzmogne kao dobra primiti, ili kao nevaljana 
zabaciti. Iz kabineta sinjske gimnazije dobio sam jedan komad na 
dar, dva liepa komada poslao mi je ove godine moj prijatelj Tri- 
palo. Da izpod one gore mora biti podzemno jezero, neima dvojbe 
jer inače ove životinjice nebi mogle živjeti, a još se manje razplo- 
djivati. 
Hodajući koritom Goručice izza druge kućice, koja je njegda 
mlinom služila spazih, kako je voda lievu obalu duboko izkopala, 
i odkrila čisto tanahni sloj lapora, u kom je bilo množina sladko- 
vodnih pužića, i to tako još sada živućih, kao izumrlih vrsti, pobrao 
sam najme: Fossarulus pullus Brus., Emmericia canaliculata, do 12, 
šta cielih, šta okrnjenih komada, što sam još lani opisao (,Mono- 
graphie der Gattungen Emmericia und Fossarulus“ u , Verhandlungen 
der k. k. zoolog. — botanisch. Gesellschaft in Wien. Jahrg. 1870“ 
str. 933), a nisam boljega znao nego pribrojiti novome rodu Emme- 
