NARAVOSLOVNE CRTICE. 155 
nici, koji i dan danas proputuju sav sviet i poznati su kao valjani 
i pošteni mornari, tako da jih Englezi radje uzimlju u svoju službu 
kano kapetane i mornare nego Engleze same, neimaju ni dan danas 
višu realnu školu. Gradsko poglavarstvo jako se zato zauzelo i mo- 
lilo austrijsko ministarstvo, dokazujuć potrebu takovoga zavoda, 
nu sve badava; brižljivi inače skrbnici izkopali su se tim, da re- 
alka treba fizikalne, kemičke, naravoslovne i druge mnoge zbirke, 
koje sijaset novaca stoje, a vlada nemože toliko trošiti, dočim se 
s druge strane bacaju milioni po Dalmaciji za gradjenje tvrdjava. 
Država bi ma na koj način morala nastojati da pribavi sredstva za 
kulturne svrhe, jer bi vlade pamtiti morale glasovitu izreku biv- 
šega predsjednika argentinske republike (Don Domingo Faustino 
Darmiento): ,l ignorance du peuple est le crime des mauvais gou- 
vernement.“ Ali pustimo to, jer bi me te misli jako daleko od 
mog predmeta odvesti mogle. Na kratko dakle imam još reći da 
je gosp. Drobac, član gradskoga vieća, uzeo na se brigu da stvori 
potrebne kabinete, s namjerom, kad budu gotovi, da se opet gradsko 
zastupstvo obrati u Beč s molbom da se realka dozvoli. On si zato 
nadje lokale, preporuči stvar svakomu, obrati se na svakoga po- 
morskoga kapetana s molbom da nješto doprinese za te zbirke, u 
predmetih, koje bi mogli u tudjinstvu za male novce nabaviti, pak 
je zbilja već god. 1868 postigao svoju svrhu. Naravoslovni kabinet 
imao je već onda mnogo više, nego li treba za učenje naravoslovnih 
znanosti na realci. Bilo je tamo ruda i okamina, bilina i životinja 
svakojakih. Pregledao sam sve i ponješto označio, te za svoj trud 
dobio sam na poklon od istoga gosp. njekoliko predmeta, medju 
kojimi spomenut ću samo spužve iz Filipinskih otoka Venerinu ili 
Ladinu košaricu, Zuplectella Aspergillum Owen za koju veliki englezki 
naravoslovac Owen veli, da je to najljepši proizvod naravi što je 
ikada vidio. Do prije malo godina bilo je od nje samo po koj 
komad u najvećih muzeih europejskih, koji su silu novaca stojali, 
sada se već mogu dobiti za 5 for. Jedna je samo zbirka bila ku- 
kavna, mamalogička, te zato me gosp. Drobac opetovano umoli, da 
bismo mu mi u pomoć pritekli a da će on i nam uslugu vratiti. 
Pisao mi je zato kašnje, ali žalibog naša zbirka sisavaca takodjer 
je siromašna, i ne napreduje tako, kako sam se onda nadao da 
bude, za to moje obečanje osta dosada neizpunjeno. 
Upoznao sam se takodjer još s jednim prijateljem gosp. Kuzmića, 
gosp. Matom Vodopićem, župnikom u Gružu, izvrstnim našim piscem 
