NARAVOSLOVNE CRTICE. 159 
Kod jednog kljesara našao sam dvie vrsti kamena, koje budući 
jako zanimive hoću ovdje još da spomenem. Prva se nadje jedino 
u Dalmaciji i to upravo u Bečiću kod Budve, te je vrst vapnenca 
krasne zelene boje, koga su zato nazvali ,Dalmatinischer Clorit- 
Kalkstein,“ te kad bi se brusiti dao, što mi nije poznato, bio bi to 
krasan kamen za ures zgrada. Još važnija je druga vrst numuli- 
tičkoga paklinastoga vapnenca, eocenske tvorbe, iz poluotoka Lu- 
štica Boke kotorske, jer se iz njega dade načiniti mramor, jedan 
od najkrasnijih, što sam vidio iz Dalmacije, kako se svaki osvje- 
dočiti može iz brušene ploče našega muzeja. Izvrstno je i vapno, 
što se iz njega proizvesti može, koje se k tomu još rabiti dade 
kao hidraulički cement, s vlastitošću da s vremenom jako otvrdne. 
Buduć mi u Kotoru nije htiela sreća da posluži, a pošto su već 
bila puna tri mjeseca, što sam bio na putu, odlučih dalje ići i po- 
sjetiti Crnugoru; najmio sam zato konja i predjahača, te ranom 
zorom (28 srpnja) odosmo. 
Austrijski put, koj u Crnugoru vodi, medju dosta strmimi obronci 
dvaju visokih gora, do TO puta se vijuga. Cesta je čvrsto gradjena, 
ali voda i kamenje ju uvjek jako oštete, tako da je mučno jahati, 
a još težje hodati. Akoprem smo se poslje dugoga jahanja prilično 
visoko uzpeli, to mi je ipak dodijavao utisak kano da sam uvjek 
na jednom te istom mjestu, i to tim više što sam poradi zločesta 
puta morao polahko koracati. Jedva sam dakle dočekao da gore 
dodjemo na bolju cestu, al se ljuto prevarih. Po austrijanskoj cesti 
bilo je istinabog neugodno, ali preko granice, na crnogorskom 
zemljištu, bijaše sto krat gorje, ono se nebi ni moglo cestom nazi- 
vati. Bijaše to nogostup, na koj si morao skoro od kamena do ka- 
mena skakati. Izgubih tako svaku nadu na boljak, a videći da nije 
drugčije morao sam se sudbini prilagoditi. Kad dodjosmo na naj- 
višje mjesto, malo smo počinuli, od tuda sam se nasladjivao neo- 
pisivo divnim prizorom, što nam je pred očima stajao. S jedne 
strane visoke gorne crnogorske, s druge junačke Krivošije, za nje- 
koliko hiljada stopa izpod tebe kotorske boke sa svojimi zaljevi, 
gela, varoš i grad, što ti se sve činjaše kano da jednim skokom 
dostići možeš, napokon ti se izvan boke otvorilo jadransko more u 
svoj svojoj ljepoti. Jedva sam se odvažio okrenuti ledja takvome 
prizoru i dalje putovati po pustom, kršovitom zemljištu. Napokon 
ipak dodjosmo u Njeguš, prvo crnogorsko selo, rodno mjesto sada 
vladajuće crnogorske kuće. 
