NARAVOSLOVNE CRTICE. 161 
Kiist., var. minor, primjerci tih vrsti se prama vrhuncu sve to redje 
nadju, jer naravno ne samo gorie sve to suše biva, nego takodjer 
i toplina je manja, brieg više vjetrovom izvrgnut, što mekušcem 
neprija. Bio sam nakanio preduzeti izlet do Rieke i u Crničku do- 
linu, najljepši i najplodniji prediel Crnegore, gdje masline i smokve, 
naranče i citruni plode, koji se sa sicilijanskim voćem natjecati 
mogu. Gosp. dr. A. Boulongne francezki liečnik, što ga je Napo- 
leon treći i zadnji brižljivo poslao, da čuva zdravlje našega kneza, 
uvjerio me je da je onaj kraj iz svakoga gledišta zanimiv, te mi 
preporučio, da ga proputujem i iztražim. Zato mi svietli knez dade 
konja i odredi da me ,perjanik“ vodi, tako se zovu vojnici nje- 
gove osobne straže. Nu kiša je tako jako padala, da sam morao 
od svoje namjere odustati. Kadno je dažd malo popustio, onda sam 
išao po briegovih, koji su dosta daleko za kneževskimi dvori, gdje 
sam našao jedan jedini primjerak Clansilia (Herilla) stigmatica Zieg., 
i više komada  Clausilia (Delima) Montenegrina_ Kiist.; iznenada 
spusti se nemila pljuskavica, načini iz mene prava mekušca, te me 
do košulje smoči, prem sam što brže bjegao da kuću dostignem. I 
sam knez sa svimi dvorjani, koji su na polje gledali kako se je 
narod svojimi junačkimi igrami zabavljao, nisu bolje prošli. Sutra 
dan isto tako lievaše neprestano kiša. Zaoto uvidiv, da za dva ili 
tri dana i onako nebi se u sličnih nepovoljnih okolnostih mnogo 
okoristiti mogao, jerbo je Crnagora u botaničkom, entomologičkom, 
malakologičkom i svakom obziru važna zemlja, pa treba dulje vre- 
mena da se prouči, a budući doba da se s druge strane kući po- 
vratim već nadodje, odlučih ići natrag u Kotor, s namjerom 
da ću drugi put ovamo se vratiti i da ću se dulje baviti; što sam 
morao i svietlomu knezu obećati. Oprostiv se od njega, izprosio 
sam si dozvolu, da, njemu na čast, smijem njegovim imenom na- 
kititi novu koju vrst, što mi milostivo i dopusti. Oprostio sam se. 
takodjer od gospode senatora, od dr. Boulongnea i od druge gos- 
pode. Dobih bieloga konja, na kome sam je knjaz često jahao i 
dva perjanika, te se odvažih po drugi put prevaliti onaj nogostup. 
Putem idući razgovarao sam se sa perjanici, te kada jim šta pripo- 
vjedao, kada pitao za crnogorske sokole i njihove običaje. U tom 
dodjosmo na mjesto, gdje put ide po šljemenu strme gore, i zato 
sam odjahao. Nu kako je put uzak, a noge su mi od jahanja drh- 
tale na jedanput se prevrnem, a ni sam neznam kako sam se brzo 
objeručke čvrsto zakvačio o kamen, inače bi me sigurna smrt če- 
RJ A. XIX. 11 
