VLAŠKE REČI U JEZIKU NAŠEM. 99 
bistčrna (po Dalm. gustčvna, po Hrv. šternja, po Srb. čatrnja) 
cisterna susčk, vodohran, rovenik (Stul.). 
bokal bokara bukara boccale čaša, vrčina: 
Jošće i gostare (ležahu) kimi napijahu 
I one bokare, u kih no trubljahu (iz kojih pijahu). — Marulić. 
bokin bocehino naustak (na cigari): 
A u ruke čibuk Carigradski 
U čibuku bokin od Misira. (Vuk.) 
bokun boceone zalogaj. 
bosiljak basilico. Bosiljak divlji vidj puliš. 
branča branchia krelja, škrga (u Stul. brenak?) 
On mu ... goruć suk pod branču (uho). Marulić. 
buks busco zelenika (šimšir). Čim je zeleniki to isto ime u 
Grkov i u Latinjanov (qv€oc, buxus) a misli ne pripušta pravčkog 
ter izkonnoga sroda i jedinstva, to Hehn misli, da su Latinjani i 
dubac i rčč od Grkov prčsadili i pozajmili, te da po tom zeleniki 
nije mčsta u prastarom dublju i bilju Jeropljem. Već u najstarije 
doba mnogo se drvo zelenike cčnilo, er je tvrdo, gusto, tegotno i 
trvatno a široke iz njega ostrugane daske gladke gladjane. Rabilo 
je orudju vsakojake vrste, er je iz njega bilo i gusal i sviral, 
vsakolikih dašćic i zaklopac, podbojev i kumirov, a i danas je 
onim, čto iz drveta diljkaju, velmi u prilog. A to dobro drvce 
k tomu još i vrlo razplodivo, te se moglo ljudem prividčti, da je 
ono, zanešeno u naše strane još za onih včkov, kojim niti je svč- 
doka ni pametara iz našega domaćinstva. Napominje jur spome- 
nuti pisac, da Theophrastes ne čita zelenike medju toplorado nego 
med drvetje zimorado, er mu je Grk u prvanjoj glavizni nčkoj i 
to rekao, da u zagradah Babilonskih, radi milotna zraka, bršljan 
nikako, a lipa i zelenika velikom se Ičstor mukom odgojiti mogu. 
Kdčgod urma zrije, tamo se lipa i zelenika ne daju, er im je prč- 
toplo. Zelenika tad nije semitičko stabalce, nu je ona drvce zi- 
movno; nje stobori, nje postojba brčgovi su oko Crnoga morja, 
tamo je njezinoga obilja, tamo je ona i u vis zamaknula i na- 
brekla, kako Ič nije na Grčkoj zemlji. 
U zemlji Paflagonskoj, tik Amastris grada, na Kitorajskoj gori, 
koja se već k morju odtisnula, tamo su čuvene dubrave zelenič- 
koga drvlja; te kako se nčkad govorilo, da je ludo koju sovu u 
Atenu ponesti (čim je ona toga tobože puna) ili ribu u morje do- 
bitit, ili kako Nčmci vele: drv u šumu zanesti, tako se govorilo 
X 
