VLAŠKE REČI U JEZIKU NAŠEM. 103 
prihvatilo, da nitko već nije smio ni spominjat Medie ni nje jabuk, 
nu pod imenom  citrus (a u nas citrun = čedvun) po svčtu se 
razišle. 
Kojega je včka uprav citrun u Jeropi se udomaćio i koja vrst 
citrunov to bila? Udomaćio se, nu težko i vse malo po malo, za 
dobe carev Rimskih. Petoga istom včka nastalo baš podpuno i 
doraslo drvo citrunsko, a vrst mu je bila citrus medica cedra, 
a o limunu još ni spomena. 
Lovor mi je za lemune... 
A česvina za četrune. Vetranić. 
čimin V. kumin. 
čupati itd. ciuffare skubsti. 
dacija dazio porez; dacijer daziere poreznik (ili po Vuku = po- 
režčija). 
dafina dafnoide (lauro salvatico). Vuk tu rčč tumači: oleander, 
der tvilde Delbaum, i one vrste, čto ih on privodi, kao da ga misle 
opravdati: 
Davina se suva pomladila 
I zelenim ulistala listom (a lovor ne vene). 
dakle dunque. Ima već koja stotina godin da po stranah dol- 
njih narod nam govori dakle, i slabo se ko domišljao, da nam je 
to tudjinka. Romanski se filolozi domišljaju, da je njihov dunque 
adunque izprva bio inoga znamena, da se njim nije kakov raz- 
log izvodio kako danas, nu da nije bio brat Latinskomu igitur. 
A ob toj čestici piše Festus: ,igitur apud antiquos ponebatur 
pro inde et postea et tum“. To su znameni, ne čtogod izvo- 
deći il dokazujući, nu znameni mčstni t. j. na koje mčsto pouka- 
zujući. S toga se domišljaju istoj sudbini Vlaškoga dunque. Vele 
da je ono postalo iz prčdloga a i čestice ćunc, i da se taj atunc 
često u starih pismih nahodi. Po vremenu da se iz toga ne samo 
utvorio oblik adunque i skraćeno dunque nu i znamenu 
sila porasla, te je ad u n q u e danas isto čto i potonji igitur, ergo. 
V. Diez Etym. Lex. 
Istim je putem postupao i Slovinski jezik. U Poljskom narečju 
n. pr. vtedy jei tum i igitur. To isto je s Češkim tehdy i 
tedy. A ni sa Slovinskim tedaj nije druga: ,Slovenci, na delo 
tedaj!“ Slov. Nar. Slovensko tedaj u nas je tada: 
Kim no srdcem k popu tada 
S tim pristupte k meni sada (k maji koludričkoj). Marulić. str, 259. 
