108 FR. KURELAC. 
hlepilo, i kako onda tako i danas: smokva osta sdravom hranom 
puka i vse zemlje, kako ju Vetranić zove, Vlahie, osobito krajev 
joj dolnjih. Osobita je ečna bila smokvam iz Smirne (Carnicae, 
Cauneae), kako i danas osušilo ih, sploštilo te u škrabicah u Rim 
poslalo. ! 
Čim su i naše strane podpadale gospodstvu Rimskomu a božje 
sunce i naše obale morske Ičpo podgrijava, to mi bez smokav 
ostati ne mogosmo, a jezik nam svčdoči, da su se posve udo- 
maćile. 
Čto je imena toj oslasti drvećoj, to mi govorimo figa i smokva. 
Figa je vičnija Slovencem, smokva Hrvatom i Srbljem. Prem da su 
razlike po uho, po koren istoga su roda. Da ne spominjem toga, 
čto su nčki smišljajući na plodnost smokve, pune žita i na mate- 
rinsko obilje one čto se izprasila tomu se domišljali, da su i 
Grčka voćka gvxij i Latinska majčica sus iz jedne pomisli nikli, 
iz jednoga sčmena porasli, tobož od pomišljena nu nenahodivA su; 
toga, reku, ne spominjuć napomenut mi je, da oni čto ponajbolje 
vsako korenje poznavaju, iz kojega jezici proklijali, i Grkinju i 
Latinku i cvx% i ficus, te po tom i smokvu i figu za tudjinke pri- 
Znavaju, roda nepoznata, tudjega plemena, o njihov sestrinstvu 
ni ne sumnjajuće, nu ga ovako dokazujuće: iza slova g u gvxij 
bilo je digamma, koje prčšlo na samoglasno v, a da je tomu tako, 
vidi se iz prispodobe Italskih i Elinskih rččij, postalo bo je ficus 
iz aFuxovy kako i fides iz ogtšec, kako je fallere čto i sožikew, fungus 
čto 1 ogoeyyoc itd. Kad su Goti čuli digamički gixov moglo im se 
prečuti slovo m uz mehkotivo a te je u njih postala smakka, koje 
dočuše Slovinjani, Gotom Podunajcem za ledjima sčdeći, na uho 
primiše kao smoki, iz čega se poslč pomolila smokva. * 
Ko bi htio spasiti Slovinstvo smokve, iasno te se ne pozva na 
Doederlina (bom. Gloji. str. 224) koji pridčvnik &ralog zart, mei, 
Velitat prispodablja Latinskomu sapere i N&mačkomu Sajt, tobože 
laftig, vol Sajt und Rrajt, frčitig, frij. Tomu odgovara i naš pri- 
dčvnik smočan i samostavno smok (u primorju = sok) te po tom 
smokva bi jestivo smočno slastno okvasno i krčpko čim ono odista 
i jest, ili joj prizirao okus ili sdravu hranu. Sok i snaga 
u nčkom su pobratimstvu, bar tomu svčdoče jezgra i mezgra. 

! V. Hehn, Kulturpflanzen itd. str. 41—44. 
2 V, Hehn str. 421: 
