VLAŠKE REČI U JEZIKU NAŠEM. 119 
samo pozajmili. U slovniku Miklošićevom ima i glagol lakati de- 
cipere: človčk' svoim' bratom" /ukae#? homo suum fratrem decipit 
sbor.-vost.“ Tomu lakat odgovara Rusko lukdvit Kijtig_ tandeln. 
lumbarda lombarda taraska (? Stul.) lumbarđati metati puške; 
Pa s otole podigosmo, majko 
Pčvajući i lumbardajući. Nar. pčs. 
lumbol lombo (adj. lombale) mehko meso, tašćina, slabina, 
slabobočina; ledvi, ledovje, ledvina, oledvica; zarebrica, zarebrnjak, 
čresla, meso iz bedre, u boku, u kuku. Od vsih tih rččij ni jedna 
maha ne uzela ni u gospodski život prodrla. I ne bude vsaka njih 
ono, čto je N&čmcu Qenbenjtiić, Lendenbraten (ili kako u Beču govore: 
Qungenbraten) nu sam poskitio izbor, ne bi li koja njih bolja i isti- 
nitija kada tada prčtegnula. Ne znam odkud u knjigu zamakla 
pisana pečenka, a kako se u nas nikad gorje boljim ne zamč- 
njuje, lasno da se i održi. 
* Zutak verb. alutare (Lat. aluta) tanahna kožica (srneća). 
ljulj lolla plčva. 
* maganja magagna zlo, grčh, troha. Sad je te rčči pomanje 
čuti, nu se prvo češće slušala: 
Ter bar ludo ne čmrkni (o ženah govoreć) 
Njih maganje ne trkni. kn. Frankapan. 
Nu glagol ima i u Vuku: mdganjiti verunreinigen, polluo: nemoj se 
poganiti ni maganjiti. 
major maggiore. Smčšno je po naših novinah, kdč je četnik 
na jednoj strani kojega lista major, a na drugoj (n. pr. u kakvom 
dopisu iz Srčma) žandar. Četnik je Edirfer, tad Kriegamam, a četa 
je die Sdaar, tad Kricgšidhaar. Vsakako su Srčmci istini bližji, nu 
je istina i to, da je vsako udo kojenibud čete četnik. 
mantija manto prostrana haljina, kabanica. 
makar magari. Čestica pripuštajuća, particula concessiva, cime 
rdumende Bartife[. Prčšla je ne samo na Rumunjski i na jezik Ar- 
nautski nego i na naš jezik. Već stari Dubrovnik ju poznaje: 
Makar mraz i slana: u nje je vinu (semper) cvit. — Menčetić. 
Istina i pravo je rekao Grimm, da su tudje rčči kdčkad velika 
potrčba, da nikakav jezik bez njih biti ne može, te se njimi naše 
misli bolje uglobiti mogu, nu malo bi nas truda stalo taj makar 
našom besčdom zamčniti. Ako Diez privodi ovu staro-Vlašku vrstu: 
Macara se dolesseti 
to nas ničta ne sili prevesti ju: makar te i bolčlo, er ju možemo 
premčsit i ovako: bud se ti i žalostila; ili: ako ti i bude žao. Te 
