VLAŠKE REČI U JEZIKU NAŠEM. 123 
prisudilo jednu (mrču) najilčpšoj boginji, Afroditi, a drugu (javo- 
riku) najlčpšemu bogu, Apolonu. Mrča miloduha, lista prijatn4 i 
svedjer zelena, cvčta bčla i rumen4, jagodic sladičastih i koren- 
kovatih; te zato bez mrče ni kitice ni včnca; zato ju nasadilo 
oko božjega hrama i stana, po vrtovih i ogradah, te po istih pe- 
ćinastih još i obalah morskih. A i javorika s ostre i vonjave duhe 
i slasti, svedj zelena joj listja i jagodice bogovom omilčla i božjim 
se drvetom prozvala. Sa silna joj mirisa u nje blizini ni gnjileža 
ni pičsni kakve, te ju onaj bog, čto je kugu razpudio, i kojemu 
godi, čto je sdravo i čisto, sebi odabrao i privolio. 
munita moneta spicciola sitni novac, drobiš. 
muntati (prodati na muntu) aumento (del prezzo) kličba (na 
višje, na nižje) vulgo ličba. Nitko mi, ne mislim, za zlo ne prime, 
čto ne spominjem dražbe ni jeftimbe! ta dva diamanta našega 
neologisma. 
muo molo (morski) ključ. 
murina morena grum (Belost.). 
muškat moscato (vino) moscadello (uva) tamjanika. 
mušket itd, muscheto puška vojnikova, šoca (vojvodj.). 
nagrišvati increspare narugati (rug == ruga Belost.) naruditi, 
nabrati, sgužvati. 
naranča arancio (naranza Mlčt.) žutunja (?) Dok nisu Je- 
ropljani dali se učit jezike na iztoku, to po sebi ni svojih rččij 
odonud odvodili nisu, te im se bez neprilike i zanovčta prividčti 
moglo, da je orange ili arancio postati moglo, prema onomu 
kako se nčkad govorilo aurea poma, iz aurantia (== aurata = 
aurea) ili inaurantia. Nu ključ na iztoku mnogo je toga odprov, 
čto je bilo tvrdo zaprto. Sad znamo, da je žutunja, kako sam ju 
prozvao, Persiancem ndrendž, Arapom narandž, te se tako preko 
Mlčtak u nas udomaćila naranča ili kako nčki izgovaraju narandža: 
U avliji žutica narandža. Nar. pčs. 
Mi ako i nismo prem na sčveru, to se ipak naše ograde na- 
randžom podičiti ne mogu, nego ju dobivamo Ičpo u hartiju za- 
motanu iz ruku bud trgovačkih bud brodarskih. A i koji stabar 
da se prispodobi narandži po plemenu i Ičpoti? Evo kako ju Nš- 
mačko pero opisuje: ,Kdč joj včtrovi gode na pitomoj zemlji, tu 
je ona i visoka i široka; listje joj laskativo, namrko i vasda ze- 
leno; cvčtje bčlo a duhe kao ljiljan, koje čitave godine čtokud 
probija; već izprva zelenkasto te malo po malo zlatucasto; kora 
