PRILOG ZA ISTORIJU AKCENTUACIJE. ib] 
menta Serbica. U Beču 1858): to su primjeri u kojima stoje po 
dva jednaka vokala ili konsonanta mjesto jednoga i onda kad po 
etimologiji ne bi trebalo: u spomenicima XIII vijeka nagjoh ih 
samo devet, mnogo ih više nagjoh u spomenicima XIV vijeka, iz 
koga vremena ima i spomenika više, a najviše u spomenicima XV 
vijeka; mislim da ne će biti s gorega ako odmah ovdje stavim onijeh 
devet najstarijih primjera i k njima dodam iz XIV vijeka najstariji 
izmegju onijeh u kojima su dva konsonanta: Wua (3 sing. praes.) 
10. pazopuu (3 sing. praes.) 10. noom KNIcTo 13. Tuu (tu) 25. le- 
gemmakh 26. Nesemnana 26. ma 30. zaa mope 42. rocnogbCTKOVIOIJINA (aco. 
sing mase.) 561. umu 101. Tum 1 sa dolaze više puta u spomeni- 
cima XIII vijeka. Osim tijeh spomenika upotrebih za ovaj posao 
još rukopis pisan rukom Nika Ranjine godine 1503 latinskim slo- 
vima, u kom je iz staroga i novoga zavjeta što se čita u crkvi 
preko godine i koji je u biblioteci jugoslavenske akademije pod 
br. 653, — i nekoliko starijeh štampanijeh knjiga, a to su po go- 
dinama kad je koja štampana: od 1561 Basilija Gradića Libarce 
od djevstva (u Mlecima); -— od iste godine istoga pisca Libarce 
vele dubovno i bogoljubno od molitve i kontemplanja (u Mlecima); 
_ od 1582 Šimuna Budinića Ispravnik za erei ispovidnici i za 
pokornih (u Rimu); — od 1995 Fausta Vrančića rječnik: Dietio- 
narium quinque nobilissimarum Europae linguarum, latinae, italicae, 
germanicae, dalmati(c)ae et ungaricae (u Mlecima); — a dk fi 
Arkangjela Gučetića Rozario (u Rimu); — od iste godine Dinka 
Zlatarića Elekra tragedia, Ljubmir pripovies pastirska i Ljubav i 
smrt Pirama i Tizbe (u Mlecima); — od 1606 Fausta Vrančića 
Život nikoliko izabranih divic (u Rimu); — od 1618 Ivana Ban- 
dulavića Pištole i evangelja priko svega godišta (u Mlecima); — 
od 1649 Jakova Mikalje Blago jezika slovinskoga, gdje je 1 gra- 
matika pred rječnikom (u Loretu). — Kako se vidi, vrijeme iz 
kojega treba da nam se pokaže akcentuacija po ovijem izvorima, 
prostire se od XIII do polovine XVII vijeka. 
Megju spomenutijem knjigama tri su čakavske, i to: Budinićeva 
i obje Vrančićeve. Mislio sam da mi valja i njih uzeti u ovaj 
posao jedno za to da bi se vidjelo je li i u njima akcentuacija 
kakva je u ostalima ili je drugačija, t. j. je li se u njihovo vrijeme 
razlikovala čakavska akcentuacija od akcentuacije ostaloga naroda 
ili nije, a drugo za to što je sadašnja čakavska akcentuacija — 0 
kojoj se veli da je s njom jednaka bila štokavska — prem da je 
