152 GJ. DANIČIĆ, 
o njoj pisano ne malo, opet vrlo malo poznata tako da je više o 
njoj pisano nego što je nje same poznato, a i što je poznato, sa- 
sma je nepouzdano. Da je ona vrlo malo poznata, na to su se već 
dizale žalbe; a da je i ono malo što je poznato vrlo nepouzdano, 
to će se u ovoj raspravi na mnogo mjesta i samo pokazati, a gdje 
gdje će mi valjati i izrijekom napomenuti; ali da bi ge moglo mir- 
nije suditi o svemu što se ovdje nagje da se ne podudara sa sa- 
dašnjim našim znanjem čakavske akcentuacije, čini mi se potrebno 
da odmah ovdje pokažem u nekolika primjera kako je to znanje 
nepouzdano. Može li biti iole pouzdano n. pr. da prema štokavskom 
pišem čakavci govore pišem (A. Mažuranića slovnica her- 
vatska 1869 str. 23, koji svojim znakom taj čakavski primjer 
bilježi pišem), kad od istoga koji to veli čujemo da štokavci 
govore biser (koje on svojim znakom bilježi biser, str. 18), a 
svi znamo ili najlakše možemo znati da ta riječ u štokavca glasi 
biser? Ili tko n. pr. veli da riječi post i trn u štokavaca glase 
post i trn i da im gen. sing. glasi posta, trna, a sam je 
mogao najlakše doznati da im nije ni jedan ni drugi padež taki 
iz rječnika, kojemu je — kako sam veli — u ovom poslu ,,morao 
najvećma vjerovati“, — njemu koliko se može i smije vjerovati 
kad kaže da je tijem riječima u čakavaca gen. sing. posta, trna 
(str. 15 i V)? I kad dalje još postavlja pravilo (str. 23) da u 
štokavaca stoji ake. “ pred slogom na kom je u čakavaca akc. “, 
te bi po tome obje ove riječi glasile u štokavaca u gen. sing. 
posta, trna, a znamo da ne glase tako nego pdsta, tfna, 
onda tko može znati što valja prije reći: ili da pomenuto pravilo 
ne valja ili da u čakavaca te dvije riječi u tome padežu ne glase 
onako kako je kazano? Tako je nepouzdano naše znanje o ča- 
kavskoj akcentuaciji, o kojoj što se god zna, zna se samo od 
istoga književnika; samo ću još napomenuti, da primjeri koje na- 
vedoh nijesu osamljeni nego bi ih se moglo navesti i više kad bi 
trebalo, niti su male vrijednosti, nego se u njima javlja cijela si- 
stema od akcentuacije. 
Mnogo gragje nagjoh za ovaj posao u pomenutijem izvorima; 
ali ne u svjema jednako. Srećom, nijesu njom posve siromašni 
najstariji, t. j. spomenici i rukopis Ranjinin; prilično je ima u 
Gradića i u Gučetića, još više u Zlatarića, a u ostalijeh upravo 
izobila. Samo kad bi to mnoštvo gragje bilo dovoljno, t.j. kad 
bi u njemu bilo sve što treba za ovaj posao! Ali to ćemo vidjeti. 
