196 GJ. DANIČIĆ. 
10. u prijedlozima kad dobijaju akcenat od riječi pred kojom 
su: a) pred kratkim slogom: dd žetve Band. 23. meti sobom Band. 
46. meu sobom Band. 11. maa To 510. na kolij Vran. živ. 71. naa 
mi<too Vran. živ. 26. na misto Band. 71. na sva usta Guč. 2. oo To 
401. dlan o dlan Zlat. 61. o drugom Zlat.53b. po matteri Mik. 
26. po sreći Mik. 17._p6 volji Mik. 117. sa mista Vran. živ. 49. 
u djelu Zlat. 3. du djellieh Guč. 193. u grob Zlat.27b. 4 gusle 
Band. 14. Mik. 125. u istinnu Band. 12. 4 jamu Vran. živ. 5. U jasle 
Band. 11. u kuću Vran. živ 6. Zlat. 85b. u kući Zlat.5 b. Band. 
4. u mallo Mik. 126. u milos Zlat. III b. u njivi Band. 23. i osvetti 
Guč. 194. u potrebah Guč. 4, u san Zlat. 94b. u snu Vran. živ. 
84. u slavu Zlat. 66 b. u slavi Zlat. 86 f. u sreću Zlat. 36 k 4 tomu 
Vran. živ. 31. u vašu hvalu Zlat. 85. u vriću Mik. 792. 4 zdilu 
Band. 79. u zlo Mik. 131. u zlu Zlat. 25. — b) pred dugim slo- 
govima: oko nje Zlat.52. po Luci Band. 1. po nju Vran. živ. 9. 
po svomu Band. V, u crkvu Zlat. 21. u crkvi Band. 7. u njih Vran. 
živ. 118. u njoj Zlat. 18. u pravdi Band.5. u svomu bitju Guč. 
6. u taj čas Zlat. 17. u zdravlju Zlat. Ib više nas Zlat. 80 b. 
Zaa_To 968. 316. 398. 412. zaa uy 349. 
1i. u conjune. kad im dolazi ake. od druge riječi: da vidiš 
Žlat. 59. da viddim Band. 28. da prosij Zlat. 94. da _budćm 
Band. 20. 
12. Udara u oči kako je malo ovijeh primjera; ali se tome ne 
treba čuditi, jer ako je akcenat na ovijem slogovima bio kad su 
pisani ovi primjeri, lako može biti da se ovaki slogovi <. budući 
i danas kratki i jedva se razlikujući od slogova kratkih neakcen- 
tovanih — nijesu mnogo na um uzimali, te ih pisci rijetko bilježiše; 
osim toga ovaj akcenat danas najčešće dolazi samo prateći — ili 
bolje da rečem — prednjačeći drugom dugom akcentu ili — ako 
ko voli — dugom slogu, pa ako je i prije bio, jamačno je i onda 
najčešće tako dolazio, a pisci su se mogli zadovoljavati da obi- 
lježe onaj dugi slog ostavljajući neobilježen kratki na kom je 
mogao biti ovaj akcenat, ili ga samo rijetko bilježeći. Ali je 
glavno pitanje: je li na slogovima, kojih su radi ovi primjeri 
ovdje navedeni, doista bio akcenat? Moglo bi se misliti da u 
ovijem primjerima često stoje po dva jednaka konsonanta samo 
za to, da im se bolje pokaže pravi glas, n. pr. djecca, rossa, suzza, 
oččevina; moglo bi se misliti da gdjegdje stoje po dva konsonanta 
