PRILOG ZA ISTORIJU AKCENTUACIJE. 194 
i za to da se t&žom svojom navale ne na prednji vokal nego na 
stražnji, te ovaj drugi istaknu ili kao dug ili kao kratak, n. pr. 
za gen. sing. vodde i za nom. sing. gorra moglo bi se misliti 
da je tako napisano da se čita kao što bi sada čakavci čitali: 
vod&, gora; moglo bi se_ najposlije još misliti da su gdjegdje 
napisana po dva konsonanta samo nehotice ili od  besposlice, 
kao u primjeru subbotta da dva konsonanta ili za prvijem 
ili za drugim vokalom stoje po sve uzalud. Ali ako se na 
take primjere i ne bismo htjeli obzirati, opet ostaje dosta 
drugih kojima se ni po što ne smijemo činiti nevješti: to su oni 
u kojima su ili akcentom ili dvjema vokalima obilježeni slogovi, 
kojih su radi navedeni; ako bismo rekli da je u kom izmegju 
tijeh pošljednjih primjera obilježeni slog mogao i dug biti (n. pr. 
zaabil), opet ih ostaje mnogo više o kojima se to ne može mi- 
sliti; ti primjeri koliko su po sebi znatni i jaki, toliko su još 
znatniji i jači tijem što se neki izmegju njih nahode i u spome- 
nicima još od XIV vijeka, i još osobito tijem što se nahode ne 
samo u štokavskih nego i u čakavskih književnika. A kad se tijem 
primjerima, u kojima su slogovi obilježeni dvjema vokalima ili 
akcentom, ne smijemo činiti nevješti, onda ni ostalijeh u ovom 
"azdjelu naveđenijeh ne smijemo odbaciti, jer su s njima jednaki. 
Tako nas svi ti primjeri nagone da priznamo da je u njima na 
obilježenom slogu, kojega su radi navedeni, bio akcenat i u što- 
kavaca i u čakavaca po sadašnjoj štokavskoj a na suprot sadašnjoj 
čakavskoj akcentuaciji, i to u svijem slučajima u kojima sada do- 
lazi u štokavaca, dakle i pred slogom na kom je po drugom raz- 
djelu akc. ": učava (praes.), po nji. Ali prije nego li to pri- 
znamo, valja nam vidjeti jesu li u staro vrijeme bili bez akcenta 
oni slogovi na kojima sada čakavci imaju akcenat mjesto akcenta 
na slogovima o kojima je ovdje riječ: jer ako su bili bez ak- 
centa, onda nam ništa ne brani priznati ovo na što nas nagone ovi 
primjeri i samo ostaje da se protumači kako je mogla sadašnja 
čakavska akcentuacija odstupiti od starije; ako li nijesu bili bez 
akcenta, onda smo u tjesnacu, u kom s jedne strane sadašnja što- 
kavska akcentuacija a s druge strane sadašnja čakavska akcen- 
tuacija navaljuju jednakom silom da priznamo da su bile u jeziku 
našem u ono vrijeme iz koga su izvori ove rasprave. Ali istom u 
petom razdjelu, u kom će biti slogovi na kojima sada nemamo 
akcenta a koji su u izvorima obilježeni, možemo vidjeti hoćemo li 
