142 K. NEVOSTRUJEV. 
rečeno u papinoj buli — ,nego po ustanovah i pravilih apostol- 
skih“ (t. j. rimske crkve). 1 Ove rieči koliko s jedne strane po- 
kazuju nasilno prodiranje zapadne crkve u Češku, toliko s druge 
svjedoče da je u njoj bila istočna slovenska služba božja. “ Po 
pripoviedanju Stranskoga %, kad Boljeslav II primivši tu bulu 
sabra svoje boljare te im objavi papinu i svoju volju da se izbere 
za duhovnoga upravitelja u Češkoj biskup zakona latinskoga (epi- 
scopum Romanarum ceremoniarum) i zaiska da na to pristanu 
i da svaki kod sebe uvede nove latinske obrede, onda u saboru 
nasta velika vika i jedna strana prista na to, ali druga odbaci 
savjet, koji dolažaše od žene, silno vičući da ne treba nikakvimi 
novštinami ukidati obreda, koje je postavio Kirilo i Metod (pars 
vero muliebre — Mladae — iudicium repudiat, nec bene a Cyrillo 
M etudioque constituta novationibus ullis esse convellenda clamat). 
Ali knez ostajaše pri svom, i na saboru izabran bi za biskupa 
barem čovjek, koji je podpuno znao slovenski jezik, na ime 
Ditmar (po Kosmi: quoniam Selavonicam perfecte linguam sciebat), 
a papa iskaše da se izbere koji dobro zna latinski (Latinis 
literis apprime eruditum). Kad se postavi u Pragu latinsko bis- 
kupstvo, tada, kako ćemo vidjeti niže (iz martirologija češkoga) za- 
branjeni biše ne samo grčki obredi nego i slovenska služba božja; 
posljednje potvrdjuje i Dubravski.“ ,Od toga vremena, govori 
Stranski (ibid.), narod se češki razdieli na tri religiozne sekte. 
Jedni, kojih je bivalo sve manje, držahu se obreda neznabožač- 
koga, drugi rimskoga, a treći grčkoga. Po vremenu nesta nezna- 
boštva sa sviem, i osobito znatni ljudi, kao i mnogi drugi, svi 
koji sa susjednimi Niemci imahu posla i s njimi trgovahu, odstu- 
piše od grčkih obreda. Samo mali dio i prosti narod, zadovoljni 
* Kuzma Pražanin u Seriptores rerum Bohem. 1, 48—49, 
* Dobrovski (Geseh. d. Bčhmisehen Sprache u. Literatur, Prag 1818, S. 50), koji 
iz prva nije priznavao slovenske službe božje u Čeha, sumnja o pošljednjih 
riečih u buli: verum tamen non secundum ritus Bulgaricac gentis vel Ruziae 
aut Selavonicae lingvae, tvrdeći da se ni o Rusiji do krštenja Vladimirova 
ništa takovo nije moglo kazati. Ali rieč Rusija dolazi i u mnogih drugih starih 
spomenicih mjesto Slovena, pismo rusko m. slovenskoga, nauka ruska (u niže 
navedenom dopunku k panon. životu sv. Kirila) takodje mjesto slavenskoga 
pisma i službe božje. Vidi se da su Rusi i Bugari, po riečih papine bule, 
bili predstavnici slovenskoga plemena. 
* Resp. Boh., ed. Elzevir, cap. VI p. 255 sq. 
* Hist. Bohema IV, 116. 
