POGLED NA HISTORIJU ISTOČNE CRKVE U ČEŠKOJ. 141 
vraćaju od pravoga puta“ itd. ' Poznato je da je XIII vieka dio 
pravoslavnih u Češkoj dao kod sebe utočište sektam neprijatelj- 
skim rimskoj erkvi, Valdencem i Katarom ili Albigencem. Ovi se 
sektanti u gdječem približavahu pravoslavnim: dopuštahu da se 
svećenici žene, da se narodni jezik upotrebljava u službi božjoj, 
i već imahu prievod ciele biblije. Odbacujući rimsku crkvu s nje- 
zinom hierarhijem i obredi, i u obće ne priznajući crkvenoga pre- 
danja, oni hoćahu popraviti nauku kršćansku i praktiku crkvenu 
samo po jevangjelju. Sve je to pomagalo da budu trpljeni medju 
Česi i da se oni približe k pravoslavnim. ,Kako je prosti narod, 
— govori o tom ŠStranski * — čistotu grčkoga ispoviedanja mutio 
koje basnami uzetimi iz neznabožtva, koje mislima, što ih nave- 
Zivaše latinska nauka, to se baš u dobri čas pojavi sada u Češkoj 
nekoliko religioznih prognanika iz franceske i njemačke zemlje, 
učenika Petra Valda, poznatih koliko pobožnošću toliko i znanjem 
svetoga pisma. Naselivši se u Žatku i Šlanah, gradovih čeških, 
udjoše u najbliže odnošaje s vrlo mnogimi stanovnici, koji još bi- 
jalu ostali vjerni grčkomu ispoviedanju, i pokazivahu im naj- 
smjernijim načinom, koliko se god moglo, one nedostatke, kojimi 
pomućena bijaše vjera njihova i po rieči božjoj nagovieštahu kako 
treba pravilnije misliti o ovom ili o onom članku vjere kršćanske.“ 
Dalje ćemo vidjeti da su ta protestantska nagovieštanja imala 
svoj uspjeh nad tamošnjimi pravoslavnimi Česi, koji poslije iza- 
djoše na glas pod imenom Taborita. , 
Ako i jest sve više i više jačao katolicizam u Ceškoj, opet se 
vidi da pravoslavnih nije nestajalo u njoj, nego može biti od pri- 
tješnjavanja da su se još umnožavali, tako da već u XIV vieku 
Živo izlaze s osobitom svojom naukom i obredi, zadobivaju neke 
uspjehe i pobjedu. Ili od svoje volje ili na iskanje pravoslavnoga 
diela naroda Karlo IV godine 1347 u Novom gradu Pražkom izda 
povelju da se za Slovene sazida Benediktinski manastir, pod ime- 
nom Emaus, u kom bi se sva služba božja svršavala slovenskim 
jezikom, kao što je potvrdio papa Klimento VI i kao što se obično 
svršavala u slovenskih zemljah. Na kraju povelje car moli svoje 
nasljednike i ište od njih da u tom ništa ne mienjaju prieteći u. 
protivnom slučaju gnjevom božjim. Za tiem odredjeni biše Emau- 
skomu manastiru veliki dohodci i darovana imanja, i još odredjena 
! Palackoga Gesch. v. B&hmen III, 157. 
* Resp. Boh., ed. Elzev., cap. VI, p. 246. 
