148 K. NEVOSTRUJEV. 
bi osobita godišnja plata pisaru, da bi jednako prepisivao za ma- 
nastir knjige na plemenitom jeziku slovenskom (nobilis lon- 
guae Slavonicae). Godine 13172 ovaj novi manastir veoma svečano 
osveti arhiepiskop pražki s mnogimi biskupi pred samim carem 
Karlom IV, sinom mu Većeslavom, knezom biračem saskim, voj- 
vodami 1 ostalimi svjetskimi knezovi. ! Istomu manastiru Emau- 
skomu darova car poznato Emausko ili Rejmsko jevangjelje, koje 
je cirilskimi slovi pisao sv. Prokop, a poslije je k tomu bio do- 
pisan glagolskim pismom rimski pontifikal. Palacki i drugi neki 
tvrde da zidanje Emauskoga manastira nikako nije pokazivalo u 
Karla IV ljubavi k slovenskoj službi božjoj, nego da je bilo samo 
lukavo djelo kako bi se istočna crkva smiešala sa zapadnom. Na 
to smo mi gotovi pristati. Jer 1. poznato je o Karlu IV da je u 
novom svom zakonu »Maiestas Carolina“ proglašavao, da kato- 
lička vjera gospoduje u Češkoj, i one koji bi od nje odstupili ili 
se s njom ne bi slagali osudjivao u prognanstvo i u oganj, i da 
je na taj način po kazivanju Husitskih pisaca učinio naredbu i 
protivu pravoslavnoga pričešća pod oba oblika. 2. Manastir je bio 
osnovan u ime slovenskih učitelja Kirila i Metoda a u jedno i 
Vojtjeha, Prokopa i Jeronima (Stridonjanina, za kojega se tada 
mišljaše da je preveo bibliju s jevrejskoga jezika na slovenski). 
Vojtjeh, poznati tolikom mržnjom na sve slovensko, može se ka- 
zati da je naročito postavljen u red s onakimi velikimi i važnimi 
za slovensku istočnu crkvu imeni kao isto toliko za Slovene 
dobrotvorna i sveta osoba, da bi se slila istočna crkva s kato- 
ličkom i da bi se ubila u revniteljih prve svaka privrženost k njoj 
kao k nečemu osobitomu. Poslije toga nije čudo što su pozniji 
Česi s pobožnošću pogledali na Vojtjeha i što ga je Komenski 
s braćom stavio medju stradalce za istinu, a Stranski ga upravo 
priznao za pravoslavnoga. 3. Da je Karlo IV doista bio naklonjen 
Slovenom, ne bi uveo u Pražki universitet i magistrat Niemece 
vriedjajući Čehe, a predjašnji njegov prijatelj, smjeli Milić, ne bi 
ga u propoviedih svojih pred sviem narodom nazivao antikrstom. 
Vidi se da je Karlo nalazeći se medju dvie krajnosti htio ugoditi 
katolicizmu i u isto vrieme ispuniti želje protivnoj strani, da ne bi 
izgubio svoje oblasti nad Češkom Po tom je u to vrieme ta pro- 
tivna_ strana u Pragu bila dosta jaka da je mogla nagnati cara i 
* Na sve (o listine su štampane u F. M. Pelzel's Karl der Vierte, Prag 1780, 
u dva svezka. 
