O DATIVU U SLOVENŠTINI. Yi 
kolikog nesmisla se je filosofičko postupanje u jeziku podiglo, po- 
kazuju tako zvani Beckerovi šematizmi, koji su danas već kao 
nevaljani sasma zabačeni. In Beckers-Systeme, veli Steinthal (gram. 
log. u. psyh. Berlin 1855 str. VI. VII), ist nicht nur des Halt- 
baren wenig oder iiberhaupt kaum etwas zu finden, sondern man 
hat auch Miihe ihn von denen zu unterseheiden, die man geistes- 
krank nennt. 
. Ali upravo bludnja je ona, koja put napredku otvara. Čim se 
je više trudilo, da se do kakve istine dodje, tim se je sve to više 
uvidjalo, da se filosofičkim razmatranjem jezika nikakvih rezultata 
polučiti ne može. To je upravo i povoda dalo, te se danas i o 
padežih drugčije misliti počelo. — Istina već su i byzantinski 
gramatici Philemon, Theodosij i Planudes učili, da se ono trojako 
pitanje kod kosih padeža z602y, mo5, qž, nara rwa gugl) dxokovhtav 
osniva; ali neodvisno od toga počeli su tek 1830 Hartung i Willner 
pravu lokalističku teoriju širiti. Ovu je i sam Becker u svoju gra- 
matiku ponješto primio, a Kiihnerom joj je u gramatici latinskoga 
i grčkoga jezika mjesto sa svim osigurano bilo. — Prostorni od- 
nošaji, vele lokaliste, osjećaju se prije nego duševni; s toga je 
morao jezik kod tvaranja padeža s ovimi započeti, i zato valja 
ove kod svakog padeža za podlog uzeti. — Koliko je ovo istinito, 
toliko je opet teško to dosljedno po svuda izvadjati. Da su padeži 
prvotno i zbilja mjesto označivali, o tom današnji dan nitko ni ne 
dvoji; ali da je jedan padež, kao što Hartung i njegovi privrženici 
uče, izhodište, drugi prolaz, treći cilj itd. naznačivao, tomu se pro- 
tivi već i ta okolnost, što su pojedini padeži kadri i sve to troje 
naznačiti, sr. grč. Zyew wisov (Sof. Phil. 612) izvesti iz otoka, ili 
Hom. Paivety meštoto, ići ravnicom; &xvwrićew rwćc, ciljati na koga. 
Što dakle iz toga sliedi? U današnjem stanju jezikoslovnom do- 
lazi se sve to više do toga uvjerenja, da se padežno značenje sa- 
mimi oblici njihovi razjasniti može. — Već je i Hartung u svojem 
lokalizmu na oblike padežne pozornost svratio, te je n. p. za lat. 
jezik istovjetnost medju dativom i ablativom pronašao; ali od kako 
se za starolatinski i oski ablativ na d znade, da odgovara indiskom 
i persiskom na ć, ne može se više reći, da je ablativ sa dativom 
formalno jednak. Drugi su se istina i na to oslonili, što je u san- 
skrti genitiv s ablativom jednak, tako da oba padeža pitanje 
podkud“ naznačuju. Bilo ih je nadalje, koji su i formalnu 
jednakost medju grčkim dat. i lokativom kao padežem na pitanje 
