O DATIVU U SLOVENŠTINI. 181 
cipu se takodjer i razlika medju instr. sing. i plur. kao patemn, 
patu-mi osniva. 
Još bi nam valjalo koju tu reći o dat. d. i pl. u hrvatskom je- 
ziku; ali poznato je, da se je u našem jeziku dual izgubio, te se 
samo u nekojih preostatcih sačuvao, pa se i ovi kao što i dat. plur. 
od starobugarskoga jezika ni malo ne razlikuju, osim kad bismo 
ovdje napomenuli dat. izlazeće na ima, koji se ujedno i na lok. 
i instr. protežu. Nu o tom sr. gori pomenuti članak u Radu knj. IX. 
Raztumačivši ovako oblik dativa i vidjevši, da mu je nastavak 
u sing. ai = €, u dual. i pl. bjam, bjas, koji će vjerovno sa 
sing. u savezu stojati', prieći nam je na infinitiv, koj s dativom 
formalno u savezu stoji. 
DativanintinitE: 
Što je infinitiv? To je neki dio govora sastojeći iz verbalne i 
nominalne naravi. Kao ime zastupa on u izreci subjekt, objekt, 
predikat; služi za popunjenje objekta i predikata, te može kao i 
svako ime razne odnošaje naznačiti. To se najbolje vidi iz inf. 
grčkog i njem. jezika, gdje se on sa spolnikom spaja, te može 
različite padeže zastupati. Dali je za svekolike kombinacije u zna- 
čenju infinitiva prvotno samo jedan oblik obstojao, ili više, to se 
dakako točno kazati ne može. Nu to stoji, da se u skrti, kao što 
Bopp uči, infinitiv na tos, tum, tavčili tavai ukazuje, kojim 
svim osnov tu za podlog služi. Tos je oblik gen.-ablativa , te se 
može sravniti lat. supinu na tu. Oblik na tum jest akuzativ, koji 
stoji kod glagolja značećih radnju kao neposredni cilj kojemu su- 
bjekt smjera n. p. htjeti, željeti, znati, moći, početi, 
težiti, zapoviedati, odlučiti, te se u tomu sa infinitivi 
ostalih jezika sudara. Osim ovih glagolja stoji u skrti inf. na tum 
i kod glag. kretanja, i kao takav odgovara lat. i lit. supinu na 
tum a slov. u ću. Tave pako ili tavai dolazi u vedi-dialektu, 
te nije drugo van dativ kao što je sunav6 od osn. sunu. Da je 
ovaj infinitiv i zbilja dativ, vidi se i odtud, što se uz ovaj oblik i 
drugi u istom dialektu nalazi i to na dyai (gdje je ać dat. na- 
stavak), a služi za oznaku namjere ili svrhe, za koju se što radi, 
te odgovara njem. infin. sa zu;?* ili kao što Bopp kaže, naznačuje 
isrš Bopp “verglš Gršč ri gmIT4. 
U starijem njem. jeziku točno se je razlikovao prosti infin. kao objekt 
od inf. sa zu značećega svrhu ili namjeru. Das zu vor dem inf. veli 
