O DATIVU U SLOVENŠTINI. 185 
bogomt byti non convenit multos deos esse 75. 18. kako hoštete 
o sema naman stradati, quomodo vultis nos propterea pati 
IU TIBET LO 
Nota. U starom jeziku dolazi i absolutni dativ u porabi odgovara- 
jući lat. abl. i grčk. gen. abs. On istina ne naznačuje ono što dat. 
svrhe; nu ovdje mislim može mu biti mjesto zato, jer on kao i 
kod ostalih ovdje iztaknutih slučajeva subjekt zastupa, uz koji je 
part. predikat, n. p. nošti uže prepolovešti se ne prestan&6 
še tlskašti, cum jam media esset nox, non cessabat pulsare sup. 
398. 17; pozde byvaši pride človčku bogati, cum sero esset, 
venit homo dives s. 341, 20. sr. i rusko: čtomu svjatomu 
evangeliju potrjase sja zemlja, cum legeretur sanctum evang. 
contremuit terra (chron. I. 198. 9).? 
Što dat. s infinitivom uz glag. biti naznačuje, to znači i onda: 
1. Kad stoji uz nekoje povratne glag. kao: hoće mi se, rači 
mi se, žuri mi se, vidi mi se itd.; a isto tako i kod glag. 
prže ažnev nu mamnitro Ges misse-Idi/ treba mi pisati, 
valja mi-trpjeti;a prema tomu jei:ne će mise ili ne 
može mi se na ino itd. 
2. Kad se dativom nadopunjuje misao predikata n. p. sirotinjo 1 
.selu si teška, a kamo li kući, u kojoj si posl.; ko je sebi 
zao, kako će drugomu biti dobar posl. Prema tomu je i ovo: 
tu knezovi nisu radi kavzi 8, 26; meni Jovan ni mukaet nije 
3, 28; tome Rade vrlo kail bio 3, 2. itd. 
Predikat može biti i samostav. n. p.: ja sam suncu rodjena 
sestrica 1, 2335. Milica je Lazu sudjenica 2, 22. nitko sebi 
2Uz dat. dolazi i ak. e. inf. n. p. kogo me glagoljuth narodi byti 
nicol. riva pe keyovaty ot čykot etvat Luce. 9. 18. izvešteni suth Joana 
proroka byti zeretuivoc čariv Todvvny zpogijenv etvat Luc. 20. 6. 
Zanimiv ovaj pojav u porabi dativa i akazativa c. inf. dolazi i u 
gotskom jeziku nu o tom sr. Mikl. Ueber den ace. c. inf. Sitzb. der 
ac. d_W. Bd. IX. S. 483 ete. 
2 Mnogi drže, da je i dat. abs. kao i dat. e. inf. uplivom grčk. jezika 
u slovenštinu se uvukao. Ako već i stoji to, da su stari slovinjani 
sv. pismo kao i ostale sv. knjige doslovno u slov. prevadjali, tako da 
su usljed pretjerane one točnosti mnogo puta i na duh slov. jezika 
zaboravili (sr. n. p. spolnik, koji nije nego prievod grčki); to ipak 
ne možemo ovdje za dat. abs. reći, da je po grčkom jeziku. Jer kad 
bi to stojalo, nastaje pitanje zašto nisu držeći se točno originala 
grčki abs. gen. takodjer u gen. prevadjali ? Bit će valjda drugi uzrok, 
što su abstr. dat. upotrebljavali. 
