SVECANA SJEDNICA 
JUGOSLAVENSKE AKADEMIJE ZNANOSTI I UMJETNOSTI 
90 listopada 1872. 
I 
BESJEDA 
PREDSJEDNIKA DR. FR. RAČKOGA. 
Visokoučena gospodo akademici! Veleštovani slušaoci! 
Pozdravljam vas u tom odličnom zboru, u kojem sastasmo se 
danas, da se osvrnemo na radnju jugoslavenske akademije zna- 
nosti i umjetnosti tečajem minule akademičke godine. 
Iz pregleda o toj radnji našega zavoda, koj će vam se umah 
razastrieti, lasno ćete razabrati: koliko je on u tom kratkom raz- 
dobju koracnuo u rješavanju svojega uzvišenoga zadatka t. j. ko- 
liko je privriedio našoj narodnoj knjizi i nauci u obće. A_ odatle 
prosudit ćete svojim bistrim umom, jeda li naša akademija ide 
putem kratkim i stalnim prema svojemu zadatku; pak ćete joj 
svojim mudrim savjetom priskočiti. 
Bit će izvan ovoga kruga ljudi, koji čuvši rieč o privrjedi za 
nauku u zavodu manjega i silom okolnosti u razvitku zaostala 
naroda, klimat će, ako i bezazleno, glavom scieneći, da se ona 
privrjeda dade steći samo u krilu velikih naroda i u sjemeništu 
svjetskih književnosti. 
Istina je, a razlog joj dosta jasan, da nauka laglje i bujnije 
uspieva, gdje oko nje mnogi rade i gdje si njezine plodove mnogi 
usvajaju. U duševnom proizvadjanju vriedi, kano što i u tvarnom, 
zakon o diobi radnje. A _u krugu velikih naroda imade takodjer 
na duševnom polju množina i tvorilaca i trošilaca. Natjecanje i 
jagma oko i za umne proizvode, koja odanle nastaje, ne može 
ostati bez blagonosna upliva na njihovu vrstnoću, 
