190 SVEČANA SJEDNICA. 
Ali ni sa užjega zemljišta nisu izključeni oni uvjeti uz koje 
nauka uspieva; pak i u tješnjem krugu i uz malobrojnije sile 
može privrjeda biti znatna, ako je radnja na umnom polju trajna 
i pomnjiva. Ovu tvrdnju zasvjedočava i povjest razvitka ljudskoga 
roda, koja nam navodi dosta primjera, da su iz krila manjih ta- 
kodjer naroda niknuli umovi, iz kojih su nove misli u sviet vrc- 
nule, pak da su i oni kroz svoje sinove i sa svojom knjigom do- 
prinieli dragocjene priloge za nauku i obćenitu prosvjetu. 
I ne sjećajući vas, gospodo! da se u maloj zemlji na iztočnoj 
obali sredozemnoga mora u krilu prezrena plemena uputilo slovo 
vječite mudrosti, koje je preobrazilo sav čovječji rod — sami ćete 
se dosjetiti, što je maleni grčki narod u davnini privriedio nauci i 
prosvjeti. On je u Homeru, Aischylu, Sofoklu i Euripidu, u He- 
rodotu i Thukydidu, u Demosthenu, u Platonu i Aristotelu zavla- 
dao duhovnim svietom, svoje državne gospodare duševno zarobio, 
pak još jednom, na uzmaku srednjega vieka, preporodio knjigu 
zapada i dao pravac novijoj prosvjeti. 
Ali ne samo u staroj, nego i u novijoj književnoj povjesti naći 
ćete, gospodo! sličnih primjera. 
Ovdje će vam na um pasti velike za nauku zasluge triju u sebi 
malenih plemena skandinavskoga poluotoka. Mimoišav Tychona 
Bracha i Karla Linnća, kano starije, tko se od vas ne sjeća, ko- 
liko su privriedili Westergaard, Munch, Bugge, Castrčn, Sjčgren 1 
Madvig za filologiju, Worsae, Nilson i Steestrup za arheologiju, a 
Oerstaedt, Eschricht, Berzelius i Steffens za važne grane prirodnih 
nauka? Vi znadete, da su njeki ovih učenjaka dali svojim iztra- 
živanjem nov smjer onim strukam nauka, koje se odnose na zem- 
ljištne i narodne osebnosti onoga zanimivoga evropskoga sjevera. 
— Pa ipak oni su članovi naroda, kojih ni jedan nije ravan 
brojem našemu hrvatskomu ili srbskomu. 
Tako je svaki narod, velik ili malen, pozvan da uloži svoje sile 
za duševni razvitak cieloga čovječanstva. Raznolikost jezika i na- 
rodnih osebina ne samo ne smeta ovomu zadatku, nego dapače 
ona stvara divno suglasje u divnom svietu, koje stojeći pod za- 
konom slobode tiem jest divnije i uzvišenije od sklada u razno- 
likoj naravi. Veliki i maleni narodi jesu tjelesa na vasionom pro- 
storu duhovnoga svieta, te se svikolici imadu skladno kretati oko 
jedne središnje točke — istine i pravde. Samo onaj narod, koj 
se od ove točke udalji, izgubi ravnotežu u onom bezkrajnom pro- 
