202 SVEČANA SJEDNICA. 
nije bio prebolio zadane si u Budimu rane, ili pako zato, što nije 
mogao vjerovati, da je ugarska država kadra sastaviti i urediti 
valjanu vojsku, dugo je oklievao, ali je napokon ipak odlučio, da 
će se odazvati svetoj dužnosti, koja ga je zvala domovini na službu. 
Dobivši na 1 kolovoza u Speieru od nadvojvode Ferdinanda od- 
pust, pohiti u Hrvatsku, da kupi čete. Pozvan od kralja Lju- 
devita, da što brže poteče u njegov tabor, zaklinjaše kralja, da 
se neda u boj prije njegova dolazka i dolazka drugih pomoćnih 
četa. Buduć da nije imao Krsto dovoljne novčane pomoći, nemo- 
gaše za dobe skupiti veće čete. Na 1 rujna dodje u Zagreb s ne- 
koliko stotina odabranih junaka, a s namjerom, da pohiti ka kralju 
Ljudevitu. Nu već 2 rujna stigoše mu glasovi o strašnom porazu 
vojske kraljeve. Buduć da se je tada još vjerovalo, da je kralj 
Ljudevit sretno umaknuo s bojišta, to je Krstinu bol zbog crnih 
glasova ublažavala još ova jedna misao: kralj se je sretno spasio, 
bit će dakle zgode i prilike, da i pred kraljem i pred cielim svie- 
tom pokažem, kako se služi domovini, kada joj dušmanin prieti 
raspom i propašću. 
Na koncu svoga predavanja pročita akademik Još njeka mjesta 
iz Krstina hrvatskoga pisma, koje je pisao na 5 rujna biskupu 
Fr. Jožefiću, gdje se pisac izpričava, što se nije prije digao sa 
svojom četom, te vrlo strog sud izriče nad ugarskim plemstvom 
svoga vremena, koje krivi i za nesreću, koja je postigla kraljevu 
vojsku. 
